Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Trei, doi, unu. Start!
Am câștigat.
Încă o dată, te rog.
Bine.
Acum sigur o să câștig eu.
DUPĂ 20 DE ANI
SUNĂ-MĂ, SCUMPO. VREAU SĂ DISCUTĂM.
VREAU SĂ DISCUTĂM.
Lucía, stați pe telefon la oră?
Ruth, scumpo, sună-mă.
Bine?
Vești despre Alejandro Huelva,
băiatul de nouă ani care a dispărut pe 23 octombrie.
Grupuri de voluntari, majoritatea vecini din Mieres,
colaborează cu Garda Civilă
într-o căutare care până acum n-a avut succes.
Autoritățile au anunțat un număr de telefon special
la care orice cetățean poate...
- Alejandro! - Alejandro!
...despre caz în mod complet anonim.
Numărul e 984.555.6704.
Acum, alte știri. Rata angajării în ultimul trimestru...
MINȚI BĂNUITOARE
MAMA
Totul bine?
Da, sunt bine.
- Știu de ce ai nevoie. - Nu ieșim în seara asta.
Bine, cum zici tu.
- Noroc! - Noroc!
MAMA: RUTH, TE ROG.
SUNĂ-MĂ. E IMPORTANT.
Totul bine?
Da.
Încă două!
- Arăți grozav. - Nu!
- Ba da. - Băga-mi-aș!
- Cât e ora? - Da, e lumină afară, deci...
- Nu știu. - Așa-i!
- Șapte? Opt? - Nu trebuia să fie așa, Rose.
Aș bea o cafea. Una neagră mare și cu lapte.
- Așa se spune? - Da.
- Super. - La naiba!
- Iau ceva de mâncare. - Da.
- Ce e? - Ruth...
E vorba de mama.
- Ce? - Mama a căzut.
Cum? Ce a făcut?
Unde a căzut?
Mama e moartă, Ruth.
Ultimul apel pentru pasagerii zborului 817 spre Madrid.
Mergeți la poarta de îmbarcare.
URGENT DISPĂRUT
A ieșit cu bicicletă ca în fiecare zi, dar au trecut orele și el nu s-a întors.
Și... încă nu s-a întors.
Știm că e acolo. Dacă îl vede cineva, vă rugăm...
Dacă puștiul ăla n-a apărut deja...
Ce tragedie! Orașul e în stare de șoc.
Îl caută zilnic, dar nu cred că mai sunt speranțe.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Ce s-a întâmplat?
Trebuie să fim tari.
Mai ales eu.
Ce caută aici Garda Civilă?
Bine. Mulțumesc, Carlos.
Îmi pare rău, dar...
Deși a fost un accident nefericit, trebuie să prelevăm dovezi.
Ce s-a întâmplat?
A alunecat la duș.
Se pare că băuse.
Imposibil.
- De ce? - Nu.
Mama nu bea.
De o vreme, bea.
Bea.
Ruth, se pare că mama ta, pe la miezul nopții,
s-a dus să facă un duș în baia de sus.
Mergem la etaj?
Sigur.
Tatăl tău era sus, în pod,
și a observat că mama ta stătea mult în baie.
Am strigat-o și n-a răspuns, dar auzeam apa curgând, așa că...
A trebuit să sparg ușa.
Era...
nemișcată.
Nu respira.
Credem că, atunci când a alunecat,
a căzut peste paravan și s-a spart.
S-a lovit cu capul de podea și...
Ei bine, a fost o moarte rapidă.
Scuze, nu poți atinge nimic deocamdată.
Scuze, doar că...
Mama nu încuia ușa niciodată.
Nu-i plăcea. Nu mă lăsa nici pe mine s-o închid.
Făcea scandal când o închideam.
Scumpo.
Parcă am vorbi despre altcineva, nu?
Ruth.
N-o recunosc.
N-ai mai fost aici de aproape doi ani.
Cum ai putea s-o recunoști?
- Răbdare. - Răbdare. Nu avem de ales.
Tocmai îi spuneam tatălui tău
că mai avem documente de completat, chestii de rutină.
Știi și tu.
Dar imediat ce primim raportul toxicologic și vedem că totul e în ordine,
veți primi cadavrul pentru înmormântare, priveghi și așa mai departe.
Sper să fie cât mai repede.
Între timp, orice e nevoie, contactați-mă.
Să mergem. Martín, știi unde mă găsești.
- Mersi. - Pentru nimic.
- Bună ziua! - Bună ziua!
Dacă ai nevoie de ceva, știi unde mă găsești.
Tată.
S-a întâmplat ceva ieri?
De ce spui asta?
Fiindcă m-a sunat mama.
De mai multe ori.
Am avut o zi proastă și n-am răspuns.
Și mi-a trimis și mesaje.
Ce spunea?
Că voia să discutăm.
Ne-am certat puțin.
De ce?
Pentru că nu-mi plăcea că bea.
Cred că de aceea s-a încuiat în baie.
Ca să poată bea fără să-i spun eu ceva.
- Dar paharul ei era jos. - Ce?
Paharul ei. Nu l-a luat cu ea. L-a lăsat jos.
L-o fi uitat. Era beată.
Ce contează?
Contează, tată.
M-a sunat și n-am răspuns. Și am vrut s-o sun azi.
Urma s-o sun azi, iar acum...
Ruth, știu că nu-ți place că vorbești la telefon.
Dar te sun și îți trimit mesaje pentru că e important.
Nu-ți face griji, nu te mai bat la cap întrebându-te când vii acasă.
Știu că zborurile sunt scumpe și toate alea.
E vorba de tatăl tău, Ruth.
Nu mai e omul pe care îl știai.
Tatăl tău e...
alt om.
De ceva vreme.
N-am vrut să-ți zic ca să nu-ți faci griji.
Dar...
Scuze.
Mi s-a părut că-l aud venind.
Ruth.
Tatăl tău...
Tatăl tău mă sperie.
Stă toată ziua încuiat în pod.
Nu pot să-ți explic acum, dar...
Mă tem că într-o zi va face o nebunie.
Sună-mă, te rog.
Te iubesc.
GARDA CIVILĂ ACCESUL INTERZIS
Tată?
Ai dormit bine?
Sunt cam moi, dar așa-ți plac, nu?
- Poftim. - Mulțumesc.
Mai vrei ceva? Niște suc?
Nu mi-e foarte foame.
Te pot ajuta cu ceva azi?
Nu-ți face griji.
Nu putem face mare lucru până nu ne dă voie Garda Civilă.
Pot să fac cumpărături.
Sau te pot ajuta la seră.
Am neglijat sera în ultima vreme.
- De ce? - Am fost ocupat.
Ești pensionat, tată.
Când se pensionează, oamenii nu mai sunt oameni sau ce?
Mănâncă.
Aseară am auzit vocea mamei tale.
În vis sau...?
Nu.
Din telefonul tău, cred.
Ți-a lăsat un mesaj?
Nu. Erau mesaje vocale vechi.
Ești sigură?
De ce?
Sunt tatăl tău, scumpo. Mă prind când mă minți.
Aș vrea să te prinzi și când n-am chef să vorbesc despre ceva.
De ce nu-mi spui ce ți-a zis?
- Fiindcă era treaba noastră. - Da, sigur. Ca de obicei.
Doamne ferește să mă bag în lumea voastră!
Ați fost mereu dușmane, dar când interveneam eu,
făceați front comun și blocați accesul.
Nu e mare lucru.
Acum s-a terminat cu asta, scumpo.
Nu mai putem avea secrete.
Mama ta nu mai e. Înțelegi?
Da, tată.
Mulțumesc mult.
Ruth.
A sunat sergentul de la Garda Civilă.
Legistul a terminat. Ne-o dau înapoi pe mama ta.
Au găsit ceva ciudat?
Ce să găsească?
A băut și a căzut. Asta e tot.
Te ajut?
Nu e nevoie, scumpo.
Tată! Lasă-mă să te ajut.
N-am nevoie de ajutor.
Dă-mi-o!
Ne întrecem să vedem cine câștigă.
Mai bine facem bazine, nu?
N-ar fi corect.
Nimeni nu poate concura în apă cu o sirenă.
Sirena de mine și-a cam ieșit din mână.
Ce faci?
Arunc prostiile astea.
- Sunt cremele mamei. - Prostii.
Și nenorociții ăia cer o avere pentru ele.
Înjuri mult în ultima vreme, nu?
Nemernicii ăia distrug viața oamenilor și apoi le iau banii.
Despre cine vorbim?
De marile companii farmaceutice.
Știi ce au făcut în Statele Unite?
Jumătate din țară e dependentă de opioide.
Ca să nu mai zic de fentanil.
Îi droghează, îi distrug și-i transformă în zombi.
- Ce legătură are cu cremele mamei? - Știi cum le fac?
- Experimentează pe animale. - Știu.
Și pe oameni.
Pe oameni?
Pe copii.
Copii ca Alejandro. N-ai auzit?
E imposibil să nu auzi.
A dispărut de pe fața pământului.
Și știi cine s-a mutat aici recent?
Sediul unei companii farmaceutice americane.
Ce coincidență!
Nu există coincidențe, scumpo.
Îți pot trimite linkuri.
Sunt mii de clipuri, articole, oameni care se zbat să avertizeze lumea.
Tată.
Da.
Nu știu de ce mă mir.
Ești exact ca mama ta.
Bună, dle sergent! Ce mai faci? Sunt Ruth, fiica lui Martín.
Tata mi-a zis că aveți raportul legistului și că scrie că a fost un accident.
- Așa e. - Da.
Spune-mi dacă întrec măsura sau dacă sar calul,
dar aș vrea să știu dacă e posibil...
să văd raportul.
Sau...
Sau pozele sau altceva, pentru că...
Doar că aș vrea să știu exact...
ce s-a întâmplat.
Și...
Alo!
Vrei să vezi o copie a raportului?
Da, dacă se poate. Aș vrea.
Nicio problemă.
Bine.
DEȘTEPTAREA
Ce anume e acea substanță?
Adrenocromul se obține prin adrenalizarea sângelui copiilor.
Copiii sunt răpiți.
Apoi sunt terorizați, torturați
și supuși atrocităților ca adrenalina să le intre în sânge.
Se consumă ca drogul care întinerește elitele.
Desigur, cei care și-l permit.
Se presupune că se amestecă cu alt drog cunoscut.
Într-adevăr. Cu fentanil.
Fentanil, care, apropo, vine din Ucraina.
Ce coincidență!
Toate se leagă.
De ce nu știm mai multe despre subiectul ăsta oribil?
Presa nu vrea să se afle adevărul.
Doar câțiva știm adevărul.
Condoleanțe.
- Bună, bunico! - Bună, draga mea!
Bună, scumpo! Cum ești?
Ce trist, dragă!
Cum e tatăl tău?
Ca noi toți. În stare de șoc.
Mulțumesc.
N-am mâncat nimic de două zile.
Mi-o imaginez pe mama ta întinsă pe jos și...
Nu înțeleg cum s-a putut întâmpla asta.
Nu știu.
Știai că bea?
Da.
De o vreme, mama ta nu se simțea bine. Era deprimată, tristă...
Nu știam nimic.
Nu știu. Mi se pare ciudat să vorbesc despre asta cu tine.
Mai ales la trecut.
Din cauza tatălui meu?
Tatăl tău...
Nu pomeni de el, pentru că tatăl tău... se poartă ciudat.
Cine știe? Pensia.
Probabil nu-i pică bine.
Și pandemia. Atunci ne-a fost greu tuturor.
Știai că a trebuit s-o ducem pe mama ta să se vaccineze pe ascuns?
Era foarte îngrijorată.
Se temea că va afla el.
Nu știa cum va reacționa.
Dar tu...?
Nu știu, crezi că...?
Crezi că s-au certat sau că el a devenit violent? Poate că...
Nu-mi dau seama.
Știi că mama ta nu-mi spunea mare lucru. Nici mie, nici altora.
Poftim.
Copia raportului.
Sunt niște poze cu ea, așa cum am găsit-o.
În locul tău, nu m-aș uita la ele.
RAPORT CRIMINALISTIC
CAUZA PROBABILĂ A MORȚII: TRAUMĂ CRANIANĂ SEVERĂ CAUZATĂ DE CĂDERE ACCIDENTALĂ
Ruth, îmi pare tare rău.
Sincere condoleanțe.
A tras tare de noi. Făceam bazine zi de zi, nu?
Era foarte severă, dar ușor de iubit. Îi era foarte dor de tine.
Ei bine...
Scuze, știți cu cine vorbește tata?
Ăla? Face parte din echipa de căutare.
Ce echipă de căutare?
Poate n-ai auzit, dar a dispărut un copil.
Vecinii au organizat echipe care să-l caute.
- Ăla e Mariano, noul comisar. - Luis, de la atelierul auto.
Și ăla e Alfonso, medicul poliției.
Cum?
Știi, medicul...
Cum îi spune?
Legist.
Legistul.
- Scuzați-mă o clipă. - Desigur.
„Alfonso.”
MEDICUL LEGIST ALFONSO GARCÍA MARÍN
Dragă Lucía, Domnul să te aibă-n pază.
O să ne lipsești.
Mai ales soțului și fiicei tale.
Ei nu sunt singuri.
Bunul Dumnezeu va fi cu ei până când se vor reîntâlni cu tine.
Credința e atât de necesară
în astfel de momente.
E foarte important să credem că cineva ne așteaptă...
Tată, cine e femeia de lângă stâlp?
Ne amintim de Dumnezeu doar când...
Habar n-am.
Dar ne amintim...
A fost și acasă, la priveghi.
Cât de orfani sunt cei care nu cred.
Sau cei care se închină la idoli falși.
Sau cei care se lasă duși pe căi greșite de credințe absurde
în căutarea a cine știe ce.
De ce trebuie să suportăm atâtea tâmpenii?
Pentru falșii profeți, pentru negustorii din templu
și pentru ignoranții iluminați
Domnul are un mesaj.
Eu sunt calea.
Și adevărul.
Și viața.
Arón!
Arón?
Ruth.
A trecut o veșnicie.
Da.
Mai faci trafic?
Să văd dacă găsesc ceva. O fac doar pentru tine.
Nu mă mai ocup cu asta.
Am evoluat în viață.
Acum fac curățenie.
Așa.
Poftim.
Mersi.
Scuze, am vrut să vin la înmormântare.
Dar mama ta mă luase la ochi. Nu mi s-a părut corect.
Dar acum regret.
Nu mergi la înmormântare pentru mort, ci pentru cei vii.
I-am apreciat pe cei care au venit la tata.
Nu-ți face griji.
Mama nu te avea tocmai la inimă.
Mă învinuia fiindcă ai rătăcit calea.
Despre ce vorbești? N-am rătăcit nimic.
Dar viața mea nu merge în linie dreaptă.
Ce frumos!
Nu, serios.
Înțeleg de ce mama ta îl ura pe iubitul care ți-a dat droguri.
Iubit?
Tovarăș de pat. E mai bine așa?
Cred că nici asta nu-i plăcea.
Dar cel care m-a luat la ochi recent e taică-tău.
De ce?
Nu știu. Dar era mai normal ca ofițer al Gărzii Civile.
Când ne vedeam, îmi oferea chiar posturi de paznic.
Ture scurte, bani frumoși.
De când lucrez la Certyx...
E noua companie farmaceutică?
Nu doar că nu mă salută, dar parcă ar vrea să mă omoare.
Ce e?
Nu știu.
Poate că taică-meu are o doagă lipsă,
dar eu sunt cea care o ia razna acum.
Se poartă ciudat, știi?
Altfel.
Și?
M-am întrebat chiar dacă...
Nici eu nu mai sunt ca acum niște ani.
Ești la fel.
La naiba!
Cum așa?
Supraviețuitor al cancerului de colon. Ce zici de asta?
Nu știu. Habar n-aveam.
N-am mai vorbit de mult.
Nu-ți puteam spune într-un e-mail.
E adevărat că punguța asta mi-a schimbat puțin viața, dar...
Uneori, e cel mai nasol lucru din lume.
Alteori, sunt recunoscător.
Fiindcă e dovada faptului că era să mor.
Asta mă face să vreau să sărbătoresc.
Serios?
Ce e?
Chestia e că acum, cu punga aia...
Ce? Nu poți?
Nu știu. Adevărul e că nu știu.
- De când o am, n-am fost cu nimeni. - De ce?
Nu mă face să mă simt prea atrăgător.
Sincer să fiu.
Ești mai atrăgător ca oricând.
Serios?
Uite ce clădire mare.
Aici lucrez.
A fost o seară plăcută.
- Ai grijă de tine. - Și tu.
FARMACEUTICE CERTYX
Ce faci?
Nu vezi?
Așa repede?
Cu cât o fac mai repede, cu atât mai repede ne reluăm viața.
Ca să te poți întoarce în pod, nu?
Ce faci acolo, tată?
Citesc, mă uit la filme, mă informez.
Asta ar trebui să facă toți.
Și trebuie să te încui pentru asta?
Nu-mi place să-și bage alții nasul.
Și tu erai la fel.
Ne-ai pus să montăm încuietori în casa asta nenorocită.
- „Casă nenorocită”? - Da.
Eram o adolescentă nenorocită. Nu ca tine.
Nu mi-ai mai vorbit așa.
Poate de asta aveai nevoie, scumpo.
Niște adevăruri dure.
Nu te recunosc.
Dar tu ești neschimbată.
Ai plecat la mijlocul înmormântării mamei tale.
Mulțumesc mult.
PROCESUL DE OZIDARE ADRENALINĂ - ADRENOCROM
Ruth, m-am gândit că ai vrea să păstrezi telefonul mamei tale.
E aproape nou.
Al tău clar nu e nou.
Mulțumesc.
La naiba, ăsta e scump.
Da.
Asta a deranjat-o mult.
M-a întrebat de ce am dat atâția bani.
Totul o deranja.
De când?
Mai întâi a fost furioasă pe tine, fiindcă ai plecat fără să termini școala.
Fiindcă Dumnezeu știe ce făceai.
Dar ce rost are să fii furios pe cineva care e absent?
În fața ei eram doar eu.
Eram singurul vinovat pentru tot.
Mă învinuia că n-am fost destul de strict cu tine.
E întotdeauna mai ușor să dai vina pe altcineva.
A fost o perioadă dificilă.
Dar nu-ți face griji. Acum mi-e mult mai bine.
Plec.
Tată.
Știi codul de acces al telefonului?
Nu ai nevoie. L-am readus la setările din fabrică ieri.
Și tot ce era în el?
Mama ta e moartă. La ce i-ar trebui ce era în el?
La ce ți-ar trebui ție?
Mie?
Nu-mi trebuie.
- Las-o baltă. - Sigur.
Crezi că poți recupera ceva din ce era în el?
Pot încerca să recuperez din cloud.
Dar mai bine ar face-o un specialist.
Tot orașul îl cunoaște pe tata.
Și ce dacă?
Ce naiba se întâmplă?
Stă toată ziua încuiat în pod.
Nu pot să-ți explic acum, dar...
Mă tem că într-o zi va face o nebunie.
O nebunie la vârsta tatălui tău ar putea fi orice, Ruth. Orice.
Un divorț. O decapotabilă.
Dar a zis că-i e frică, Arón.
Mama nu se temea de nimic.
Da.
Dar n-ai mai văzut-o de mult.
La naiba, știu. Dar e mama mea. Mergea la baie și nu închidea ușa.
Ea nu închidea ușile și nu-i plăceau secretele.
Și sigur nu-i plăcea că tata se încuia în pod.
Dacă a intrat acolo și a văzut ceva?
Ceva ce tata nu vrea să vadă nimeni. Și s-au certat și de aceea m-a sunat.
Și de aceea a ucis-o.
Stai așa, Ruth. Să vedem.
- Ai vorbit cu Garda Civilă? - Toți agenții sunt prieteni cu tata.
Nu știu, atunci.
Crezi că aberez?
Nu știu, Ruth.
De asta mai rămâi câteva zile?
Trebuie să știu că ce-mi imaginez nu e adevărat.
- Am intrat. - Ce e acolo?
Scrie că sunt 200 de fotografii.
- Nu mi se par multe. - Da, e un telefon nou.
Cred că l-a primit de Crăciun.
Nu e nimic aici.
Nu poate fi un dosar?
Ceva ce el nu voia să vezi?
Ce e aia?
E unul. Fără nume.
Închide ochii.
De ce?
- Pentru orice eventualitate. - Adică?
Dacă sunt nuduri cu mama sau cu tatăl tău?
Haide, Arón!
Sau amândoi goi. Nu vrei să vezi asta.
- Ce tont ești! - Nici eu nu vreau, sincer.
Dar o fac, dacă apoi ne căsătorim.
Glumesc. Hai, închide ochii.
Bine. Dă-i drumul!
Gata?
Ea cine e?
Futu-i!
Să-mi bag! Știam eu.
Ce e?
E femeia de la priveghi și de la înmormântare.
L-am întrebat pe tata cine e și a spus că nu știe.
Cine mă-sa e?
Nu știu.
Doar mama și tatăl tău știu.
Vreau să știu și eu. O să aflu.
Cum o să afli?
Îi arăt pozele tatălui meu și-l fac să-mi spună adevărul.
Și faci asta singură?
La naiba, Arón! Chiar fumai în mașină?
Aveam emoții. Dar mă controlez, bine?
Bună, tată!
Îl mai știi pe Arón?
L-am invitat la cină.
Bună seara!
E minunat!
Scuze, n-am prea gătit în ultima vreme.
- Încropesc doar câte ceva. - Nu-ți face griji.
- E mâncare rafinată pentru mine. - Mănânci multe prostii?
Dimineața curăț rahat, iar seara îl mănânc.
- Poate de acolo a venit cancerul. - Tată.
Tu n-ai nicio vină.
E vina chimicalelor pe care le bagă în orice acum.
O fac cu bună știință.
Te îmbolnăvesc și apoi îți vând leacul.
Și distrug sistemul de sănătate, ca să plătim din buzunar.
„Ei”?
- Cei pentru care lucrezi. - Martín, eu spăl podele.
- Lucrezi pentru criminali. - Și răpitori de copii.
Să nu uiți.
Ți se pare amuzant?
Stai să înțeleg, Martín.
Crezi că din cauza șefilor mei am făcut cancer?
Nu știu dacă tocmai șefii tăi, dar...
- Te referi la companiile mari. - Și la guverne.
Martín, fii serios.
Cine altcineva să fie de vină?
Păi, e întotdeauna mai ușor să dai vina pe altcineva.
Aș vrea să fie cineva de vină.
Aș vrea să se fi creat cancer undeva și să putem merge acolo să-l distrugem.
Să scăpăm așa de rahatul ăsta. Dar nu e așa, Martín.
- Serios? - Nu.
Cum e, atunci?
L-ai făcut? Ghinion.
Și nu știi niciodată când revine.
Așa că te împaci cu spaima asta.
Dar tu te împaci fumând, nu?
Fumezi, zaci pe canapea și nu faci nimic.
Și îi lași pe ei să facă ce vor.
Și tu ce faci, tată?
Eu îmi pun întrebări. Investighez. Merg mai departe.
Asta faci cu prietena ta?
Cea de la priveghi pe care ai zis că n-o cunoști?
Vezi tu, tată, mama avea poze cu voi în telefon.
Vă plimbați prin oraș.
Ce faci, scumpo?
Nimic. Investighez. Ca tine.
Cine e ea?
O cheamă Berta.
Foarte bine.
- Cine e Berta? - O prietenă.
- Și la vârsta mea îți faci prieteni.
Dar e ușor ca oamenii din oraș să-și facă o impresie greșită.
De asta prefer să tac.
- Și unde? - Ce?
Unde ai cunoscut-o?
Pe internet.
Pe Tinder?
Nu. Pe forumuri de investigare.
Cine intră acolo, tată?
Mai mulți oameni decât crezi.
- Serios? - Da.
Majoritatea tac pentru că...
De ce?
Fiindcă unele subiecte nu sunt ușor de abordat.
Fiindcă pe drum poți pierde oameni.
Asta ai pățit tu?
Cu mama?
Poate că da.
Berta a pierdut mulți oameni.
Și-a pierdut soțul. Și-a pierdut custodia copiilor.
Și acum se simte foarte singură.
Ca prieten, încerc să-i țin companie, să petrec timp cu ea.
Încerc să ajut o prietenă.
E greșit?
Ce părere ai?
Înțeleg de ce ești așa.
Dar indiferent de tot ce se întâmplă în mintea lui, e același om.
E gardian civil, dar e om bun.
Chiar și-n povestea din capul lui
se vede ca un erou care apără copii de elita malefică.
Știi,
camera asta îmi trezește amintiri.
Ar fi interesant s-o facem aici, cu tatăl tău alături. Ca pe vremuri.
Arón.
Știi să deschizi o ușă cu forța?
Trebuie să intru în pod și să văd ce a văzut mama.
Eu ce legătură am?
Nu cunosc pe altcineva care știe să spargă o încuietoare.
Iar eu știu?
De ce? Pentru că vindeam iarbă?
Nu știu. Mă întrebam dacă m-ai putea ajuta.
Ruth, nu sunt infractor.
Știu, Arón. Mă gândeam că știi pe cineva.
Cu cine crezi că mă înhăitez? Cine crezi că sunt?
Las-o baltă, Ruth. Nu contează.
Mai întâi, scoatem cilindrul cu grijă.
Așa. Aveți grijă să nu se blocheze clemele...
Da?
Îmi pare rău, Arón. Eram...
Nu mi-ai văzut insigna?
Ce să văd?
Are poza mea și un cod de bare.
Și o panglică albastră. Nu e nicăieri.
Unde ai lăsat-o?
O las mereu în mașină.
Dar poate am lăsat-o din greșeală la tine.
Cu ea poate intra oricine în compania farmaceutică?
Da, desigur.
- Înțeleg. - Ruth, la ce te gândești?
- E ciudat, nu? - Cum adică?
Nu ți se pare ciudat că vii aici și-ți pierzi insigna?
- Ai lăsat mașina deschisă? - O fi pe undeva. Lasă!
Poate reușesc să obțin o copie. Pa!
ȘCOALĂ PUBLICĂ
Fosta mea soție nu e sănătoasă.
A trebuit să cer un ordin de restricție. Mi s-a oferit.
Fără ezitare.
Pentru că e periculoasă.
E periculoasă.
- În ce fel? - Și-a pierdut mințile.
Era...
Era o femeie minunată. Era grozavă. Era...
Dar a luat-o razna.
S-a îmbolnăvit. A trecut printr-o depresie gravă care a durat multe luni.
A fost groaznic.
Și s-a închis în sine.
S-a izolat și a început să creadă în absurdități.
Spunea că păsările nu sunt păsări.
Că ne supravegheau.
Că avioanele împrăștiau particule de nanotehnologie ca să ne controleze.
Brusc, niște tipi foarte răi controlau totul.
Și ea trebuia să-i învingă, ca să pună punct durerii tuturor.
Atunci au început s-o obsedeze disparițiile.
Copiii dispăruți.
N-a putut fi convinsă că erau absurdități?
Aș vrea eu.
A început să-i supravegheze obsesiv pe copiii noștri.
Când veneau acasă, îi căuta de camere.
Toată ziua o preocupa doar nenorocitul de control.
Și-a reînnoit permisul de portarmă și a umplut casa de ele.
În loc să se oprească aici, lucrurile au degenerat.
Fosta mea soție, când era în armată, era expert în explozibili.
Părea că ar putea arunca în aer ceva în orice moment.
Știu că...
Într-o zi, o să-i văd numele în ziare. O știu.
Tatăl meu e un alt om.
Știu că e dur ce-ți voi spune.
Dar pleacă de lângă el. Du-te cât poți de departe.
Ce faci?
Exersez.
E ceva?
Nu te-am mai văzut trăgând.
Pistolul nu se predă când te pensionezi?
Nu se știe când ai nevoie de el.
Noapte bună, Ruth!
Mai am nevoie de câteva zile. Nu pot...
Tocmai a murit mama. Îl ajut pe tata și...
Bine. Concediați-mă. Nu sunteți singurul club de rahat din Berlin.
Da.
Cu cine vorbeai? Vești proaste?
Nu. Erau de la muncă, din Berlin.
Unde te duci?
Încă îl căutăm pe Alejandro.
Mă duc la lac. Vrei să vii?
Îți plăcea când erai mică.
Bine.
Am căutat în toată pădurea și nu am găsit nimic.
Dacă s-ar fi rătăcit, dacă ar fi căzut sau dacă ar fi murit, am fi găsit corpul.
Atunci, ce facem aici?
- Sunt tuneluri. - Tuneluri?
Da. Au sute de ani.
În timpul războiului, Rezistența ajungea prin ele la rudele din oraș.
Uite.
Vezi?
Știi ce e de partea cealaltă acum?
- Ce? - Compania farmaceutică.
- Da. - Mergem?
ÎNOTUL INTERZIS
Ajunge. Bine, tata?
Dacă intrarea în tuneluri e sub apă?
Au fost deversări acum câțiva ani.
De aceea nu înoată nimeni.
Se aruncă gunoaie în lac.
Dacă e un pretext, ca oamenii să nu intre în apă și să găsească tunelurile?
Mă întorc cu un costum de scafandru.
Știi ce?
Nu e nevoie.
Ce faci?
- Caut tunelurile. - Ce?
E plin de gunoaie!
Unde sunt tunelurile, tată?
Pe aici? Sau pe acolo?
Ce faci?
Ce faci și tu.
Aceleași nebunii pe care le faci tu zilnic.
Nu e amuzant, așa-i?
Nu văd nimic.
Poate aici?
Ce e?
La naiba!
- M-am tăiat. - Ți-am spus eu.
Du-mă acasă.
Ce?
Știi câte porcării sunt acolo?
Știu. De fapt, te-am prevenit.
Dacă nu curăț rana, se infectează.
E-o nimica toată.
Vreau să verific ceva acolo.
Grăbește-te! O să plouă.
Pare că n-ai decât o obsesie nenorocită, dispariția acelui copil, tată.
Abia am înmormântat-o pe mama și tu ai luat-o de la capăt.
Nu știu, am impresia că moartea mamei te-a enervat
fiindcă ți-a răpit două zile.
Zici că nu mă afectează moartea soției mele?
De unde obsesia asta cu copilul?
- Ce e? Vrei s-o impresionezi? - Pe cine?
Pe amica ta, Berta.
Ea te-a spălat pe creier?
Nu știu. Spune-mi tu. Ești îndrăgostit?
Am iubit o singură femeie, pe mama ta. În ciuda băuturii.
În ciuda faptului că a devenit brusc habotnică.
Mama ta avea probleme de mult, Ruth. De când ai plecat tu.
Sigur. Acum e vina mea, nu?
Știi de ce am plecat, tată? Pentru că nu mai suportam.
Voiam să renunț la înot și voi nu mă lăsați.
Și voiam să-mi trăiesc viața.
Mama ta te adora, Ruth.
Erai lumina ochilor ei și, dintr-odată, ai lăsat-o pe întuneric.
Te mai miri că a început să bea?
Poate a făcut-o fiindcă nu suporta să stea cu un bătrân morocănos
căruia conspirațiile de rahat îi furau mințile.
Știi ce greu e să iubești un om care te vede așa?
Care nu te mai respectă și nu te mai iubește?
Care te vede doar ca pe un bătrân inutil?
Cred că e tot vina mea că ești bolnav la cap, nu?
Sunt complet sănătos la cap. Ca întotdeauna. Sunt treaz.
Tu și toți ceilalți preferați să trăiți în ignoranță.
Ignorați suferința acelor copii și a familiilor lor.
Ajunge. Nu mai pot să te aud cu aberațiile tale nenorocite.
Nu sunt nebun!
Dacă disparițiile de copii ar fi programatice,
ar apărea în toată presa, la naiba!
Ce naivă ești, scumpo!
Trebuie să-ți explic acum cum merge lumea?
Prefer să cred că ești naivă, nu ceva mai rău.
O să mă bănuiești și pe mine acum?
Sigur, toți sunt cumpărați, mai puțin tu. Nu, tată?
Toți sunt idioți, mai puțin tu. Te-ai privit în oglindă?
Ai văzut cum arăți?
Nu e tocmai imaginea unui geniu.
Nu pari un iluminat care știe adevărul și pe care toți trebuie să-l urmeze.
Ești un bătrân închis într-un pod, făcând Dumnezeu știe ce.
Asta ești tu, tată.
Vrei să știi ce fac în pod, nu?
De asta ai încercat să forțezi ușa ieri?
M-ai spionat?
- Foarte bine. - Unde te duci?
- O să te rătăcești! Ruth! - Dă-mi drumul!
- Lasă-mă în pace! - Ruth!
Ruth.
Ruth!
Stai!
Lasă-mă în pace!
Ruth!
Ți-ai pierdut cunoștința, dar acum ești bine.
Ai nevoie de câteva zile de odihnă, altfel glezna nu va fi bine.
Dacă doare, ia un calmant la opt ore.
Și bea infuziile făcute de tatăl tău. Se pricepe la ierburi.
Dar, mai ales, odihnește-te. Nu vrem ca glezna să se vindece rău, da?
Da, bine.
Ce naiba e cu camerele astea prin casă?
Mă spionezi sau o spionai pe mama?
Ce vorbești? De ce te-aș spiona? Lasă prostiile.
Eu spun prostii?
Le-am pus pentru siguranță.
Mă tem că oamenii ăia vor veni după noi.
Pentru Dumnezeu!
Vezi? Știam că n-o să mă crezi. De asta nu ți-am spus.
Cine o să vină după noi, tată? Cine? Companiile farmaceutice?
Și politicienii. Și poliția.
Pot mitui pe oricine, pe cine te aștepți mai puțin.
Gândește-te puțin.
Le fac atrocitățile alea copiilor.
Sunt capabili să ne facă orice oricăruia dintre noi i-ar deranja.
Și știu că-i investighez.
Nu demult, m-au prins în clădirea lor. Un paznic mi-a cerut buletinul.
Nu l-am dat. Dar știu cine sunt și unde locuiesc.
Ce făceai acolo, tată?
Tunelurile se termină în subsolul lor.
Nu mai suport. Nu mai pot!
Nu pot rămâne serioasă când îmi vorbești despre tuneluri și copii răpiți.
Nu mai suport.
Nu mă asculți. Sunt foarte periculoși.
Singura care mă urmărește cu mașina e amica ta.
Te protejează, Ruth.
De cine?
Te urmărește ca să se asigure că ești bine.
Fiind fiica mea, ești o țintă.
Camerele înregistrau în seara în care a murit mama?
Sigur.
Și ce se vede?
Se vede mama ta care merge la baie. Atât.
Garda Civilă știe?
Da. Le-am dat totul.
Asta am făcut prima dată.
- Mie nu mi-ai spus. - Pentru că nu m-ai fi crezut. De aceea.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Îți arăt, bine?
Asta e de când mama ta era deja în baie.
În ziua... în care a murit.
Așa e.
Dar nu are sonor.
Sigur că nu.
Nu știm dacă mama a răspuns.
Dacă tata doar inventează?
Asta ar însemna că a ținut cont de camere
pentru un plan care i-ar da alibi să o ucidă cu sânge rece.
Crezi asta?
Nu. Dar mama s-a încuiat și a căzut.
- Cum a căzut? - Din cauza alcoolului.
Mama n-a putut să bea atât de mult.
Bine.
Asta e de dinainte cu câteva zile.
S-ar putea să te șocheze puțin.
E clar că băuse și în ziua aceea.
- Oprește, te rog. - Sigur, da. Îmi pare rău.
Poate îmi bag nasul unde nu mi-e locul.
E totul OK acasă?
Suntem aici pentru orice.
Bine?
Cum te-ai gândit să conduci cu piciorul așa?
Nu l-ai auzit pe doctor?
Vrei să faci accident? Să te pierd și pe tine?
Trebuia să știu.
Ce să știi?
Că mama ta a băut până când a leșinat?
Asta voiai să știi?
De asta voiam să te protejez, scumpo.
De acele imagini.
Nu trebuia să știi asta.
Nu vreau să ți-o amintești pe mama ta așa.
Îmi pare rău.
Promite-mi că o să te odihnești și că îți scoți astea din cap.
Fă un duș și relaxează-te.
Bea ierburile. O să-ți prindă bine.
Ruth, ai nevoie de ceva?
Scumpo, te simți bine?
Ruth, spune ceva.
Ruth?
Te simți bine? Ce e cu tine?
E al naibii de ciudat! Nu aveam nimic.
Apoi am băut infuzia de la tata și am început să amețesc.
- Știi? Mi-am pierdut echilibrul. - Bine.
M-am împleticit ca mama în clipurile alea.
Așa că am început să mă gândesc că poate tata i-a dat ceva.
Ceva ce legistul, amicul lui, n-a inclus în raport.
- De asta lipsește. - Stai!
Stai așa, că nu mai înțeleg nimic.
Și sunt puțin drogat.
Credeam că în clip se vede cum tatăl tău bate la ușă și mama ta nu...
Cine ți-a spus asta?
Pentru că se vede, dar nu se aude nimic. Poate totul a fost o înscenare.
Bătutul la ușă. Spargerea ei.
Și când a intrat și a văzut că nu se putea mișca,
a ucis-o cu sânge rece, știi?
Ruth, tu auzi ce spui?
M-a drogat. N-am putut sta în picioare.
Nu știu. Poate ai fumat.
- N-am fumat. - Ai mai luat ceva?
Nimic.
Am luat...
Am luat analgezicul pentru picior și ce mi-au dat la secție.
Poate că asta e.
De ce nu mă crezi?
Despre ce vorbeai cu tata?
V-am văzut șoptind.
Tatăl tău e foarte îngrijorat pentru tine. Atât.
- Ești sigur? - Da.
Nu ți-a oferit o slujbă?
Ascultă. Ajunge.
Gata, Ruth.
Când mai crezi că tatăl tău vrea să te omoare sau vede extratereștri,
sună pe altcineva, da?
Eu m-am săturat, Ruth.
M-am săturat să vin oricând vrei să ți-o tragi, vrei iarbă sau un lăcătuș.
Bine.
Deci eu sunt cea care profită de tine, nu?
Tu faci totul din altruism, așa-i, Arón?
Nu pentru că speri să reluăm relația.
Mie mi-a ajuns, Ruth.
Ruth.
Deschide ușa.
Ruth.
Ești bine?
Vrei să-l sun pe dr. Velasco?
26 FEBRUARIE 2024
ALFONSO NE FACE MEREU SĂ ZÂMBIM
GARDA CIVILĂ
Îl caut pe sergentul Ballester.
- Nu răspunde. Așteptați, te rog. - Nu pot. E urgent.
Auziți!
Scuzați-mă.
Nu aveți voie aici.
Ruth! Ce faci?
Ce faci?
Îmi pare rău.
Îmi pare rău, tată.
Poți să-mi faci o infuzie de-ale tale, te rog?
Sigur că da.
NUMĂR NECUNOSCUT
RĂSPUNDE
Ruth, sunt sergentul Ballester. Am aflat că m-ai căutat.
Da.
L-ai văzut pe tatăl tău în biroul meu.
Trebuie să vorbim.
De ce?
Tatăl tău a venit la mine ca să-mi spună că crede...
că ai putea fi implicată în moartea mamei tale.
Crede că ai legături cu compania farmaceutică
ce și-a deschis o filială în zonă și că ai putea lucra cu alte persoane.
Că nu există coincidențe.
Oricum, discursul cuiva care e singur și are prea mult timp liber.
Vedem des așa ceva în ultima vreme.
BĂIAT DISPĂRUT
LUCREAZĂ PENTRU EI?
Vreau să știi că pentru noi și pentru oricine are un pic de judecată
cazul e închis și n-a existat nicio crimă.
A fost un accident.
Toate dovezile arată că a fost un accident nefericit, da.
Atunci, de ce?
Ce anume?
De ce să inventeze toate lucrurile alea?
Deoarece cred că e foarte greu de acceptat că ai pierdut persoana iubită...
într-un mod atât de prostesc.
E întotdeauna mai ușor să dai vina pe altcineva.
Durerea asta e greu de gestionat.
Cred că ideile astea îl fac pe tatăl tău să se simtă special, util.
Dar voiam doar să te previn. Are convingerea unui fanatic.
Și un fanatic e...
cel mai periculos om.
Ai grijă cu el, te rog.
Mulțumesc.
Tată?
Tată. Îmi pare rău.
- Nu te apropia de el. - Îmi pare rău.
- Vreau să vorbim. - Era să-l omori, fir-ar să fie.
Lasă-mă să explic. Totul e în regulă.
Tată.
Se teme de tine. Nu vezi?
Și nu e de mirare.
- La naiba, tată! - Dă-mi mâinile.
- Dacă vrei să vorbești, o să fii legată. - Ce?
Nu putem risca să-l ataci din nou.
Tată.
Fă cum spune, scumpo.
Credeam că ai fost implicat în moartea mamei.
Îmi pare rău, tată.
Nu mi-am dat seama. N-am vrut să te rănesc, sincer.
Ce vreți să faceți? Vreți să sunați la Garda Civilă?
Ce e?
- Fir-ar să fie! - Nu e nevoie de asta.
Vino!
Acum avem o problemă cu fiica ta, Martín.
Nu știm ce a văzut sau n-a văzut în pod.
Trebuie să acționăm.
Trebuie să ajungem la tuneluri, să găsim copiii.
Cine naiba e acum?
E doctorul. Cred că a venit la Ruth.
Spune-i să plece.
Ce e aia, tată?
E insigna lui Arón?
Tată! Nu!
Te rog, nu mă lăsa aici!
Taci odată!
- Tată! - Acum cuvintele...
Ajutor!
Nu taci odată?
- Tată! - O să taci!
...în asturiană. Și cuvântul frumos de azi are șase litere.
Inma? Nu?
Calmează-te puțin!
Fii calmă! Mă ocup eu de ea.
Cuvântul ăsta frumos nu miroase prea bine.
Te aștept în mașină.
Nu. Reacție.
Tată, ce o să faci cu insigna lui Arón?
Asta a văzut mama? Ce o să faci? De asta ai șters totul din telefonul ei?
Și ea a intrat în pod.
A aflat ce vrem să facem și a luat-o razna.
Și atunci a început să bea și mai mult.
Dar nu cred că a fost un accident.
Cred că cineva a ucis-o.
Chiar crezi că am avut un amestec?
Știu că nu i-ai fi făcut nimic mamei tale.
Dar poate te folosesc ca să mă implice și să scape de mine.
N-am crezut asta la început, dar toate astea,
moartea mamei tale imediat după ce m-au văzut umblând prin clădirea lor,
e o coincidență prea mare.
Mama a căzut.
Știu că e greu de acceptat, dar n-avem de ales.
Știu că e înfricoșător, dar nu ajută să inventezi povești.
I-am spus doctorului că dormi și să vină după-amiază.
Te va dezlega el.
Tată.
Tată!
Băga-mi-aș!
Fir-ar!
Ajutor!
Ajutați-mă, vă rog!
CONTINUĂ CĂUTĂRILE LUI ALEJANDRO HUELVA
E în lac.
Arón, te rog, ascultă-mă.
Știu că am spus multe prostii în ultima vreme.
Știu. Dar asta nu e așa.
Tata are insigna ta și o va folosi ca să intre în clădire.
Poate e deja acolo.
Și asta nu e tot. Are o armă și explozibili.
Femeia care e cu el a fost în armată și știe cum să le folosească.
Se duc la subsol.
Cred că sunt copii ascunși în tuneluri secrete sau așa ceva.
Domnul știe ce ar face ca să-i găsească.
Sunt pe drum. Dar s-ar putea să nu ajung la timp.
Trebuie să mă crezi. Te rog, Arón.
...și o va folosi ca să intre în clădire.
Poate e deja acolo.
Și asta nu e tot. Are o armă și explozibili.
Ai grijă!
Așteaptă.
Să mergem!
Mă duc eu.
Totul e bine.
Haide!
Nu aveți voie înăuntru.
Tata e acolo. Trebuie să intru.
Arón. Ești bine?
Să încercăm următorul perete. Trebuie să fie în spatele lui.
Tată.
- Ruth! Ce cauți aici? Du-te acasă! - Nu. Vii cu mine.
Nu pot, scumpo.
Băiatul nu e aici.
Știi că m-am tăiat în ceva în lac?
Era bicicleta lui Alejandro.
Băiatul e acolo. S-a înecat cu bicicleta. Sunt sigură.
Ai spune orice ca să mă faci să mă răzgândesc.
Nu, tată. Dacă nu mă crezi, hai la poliție.
Sigur îl vor găsi. E în lac.
Chiar dacă ar fi adevărat, nu e vorba doar de Alejandro.
E vorba de toți ceilalți copii. Cei de dinainte și cei din viitor.
Nu înțelegi că, dezvăluind adevărul, îi putem salva?
Te înțeleg, serios. Dar nu trebuie să salvezi pe nimeni.
N-ai de salvat niciun copil.
Nu trebuie să schimbi lumea. Nu trebuie să fii erou.
Nu e suficient să-mi fii tată?
Fiindcă am nevoie de tine.
Haide să gândim alt plan, să ne întoarcem în altă zi.
Cum vrei tu. Nu te mai părăsesc.
Voi rămâne lângă tine. Jur.
Jur, tată.
Te iubesc.
- Nu! Tată! - Să mergem! Ruth!
Azi am aflat trista veste că Alejandro Huelva,
băiatul dispărut acum o lună, a fost găsit mort în lacul Caldas.
Cadavrul lui a fost găsit prins în niște resturi.
Tragedia vine după moartea de săptămâna trecută
a lui Martín Arce și Berta Martínez, victimele exploziilor cauzate de ei înșiși
în subsolul companiei farmaceutice Certyx.
Aparent, amândoi credeau că în subsol
erau tuneluri în care i-ar fi găsit pe Alejandro și pe alți copii dispăruți.
O teorie a conspirației
care în ultimele luni a câștigat mulți adepți...
DUPĂ UN AN
Bună!
Ești fiica lui Martín, nu?
De la compania farmaceutică.
Spune-mi ceva. Nu e mort, așa-i?
Ce?
E o acoperire, ca să investigheze în continuare, nu? Ca să-l lase în pace.
Nimeni nu poate ști.
Pentru că poliția și presa sunt toți implicați.
E clar că au făcut experimente pe băiat și l-au aruncat în lac.
Despre ce vorbești?
Nu-ți dai seama că n-are logică?
Sigur.
Nu poți vorbi, nu?
Te pune în pericol?
Înțeleg. Dar într-o zi se va afla adevărul.
Cred că tatăl tău va scoate totul la lumină.
E o inspirație pentru mulți oameni.
Zi-i asta din partea mea.
Ce tare!
GATA CU MINCIUNILE
CINE MANEVREAZĂ TOTUL?
OPRIȚI CRIMELE UCIGAȘILOR
TREZIȚI-VĂ
ELIBERAȚI-NE COPIII ACUM
VREM SĂ ȘTIM ADEVĂRUL
GATA CU MINCIUNILE. TREZIȚI-VĂ!
Subtitrarea: Mircea Pricăjan