Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Det er 2. juledag,
og det er smukt vejr i dag…
…i det solrige Californien.
-Glædelig jul, Nancy. -Hej, skat.
Nogen banker på.
Det er Tom!
-Glædelig jul! -Du godeste…
En mistelten.
-Hvor? -Lige der.
Hvor mange gange har vi fejret jul nu? Fra 1972 til 1992. Det er 20 år.
-For lyst? -Ikke for dine rynker.
Så er der Dave Thomas og Harrison Thomas.
Hvorfor holder han sig for ørerne? Er det på grund af dig?
Jeg elskede dig i Alene hjemme! Du var fantastisk!
Hej, Steve.
Jeg morer mig, Marty. Jeg mener det.
Nu skal I høre om Marty.
Lad os sige, du holder fest, og du har inviteret Marty.
Men så viser det sig, han ikke kan komme.
Så du aflyser festen.
Se lige på Marty.
Det bliver sikkert et karaktermord, jeg ikke vil promovere.
Det er sjovt, vi skal spille fremmede over for hinanden.
Nej.
-Udgangspunktet er, at vi kender hinanden. -Jaså?
-Vi har talt sammen tusind gange. -Vi har spist en million middage sammen.
-En million frokoster. -Ja.
En million lidenskabelige frokoster.
Det her er bare en fortsættelse af det.
Nemlig.
I min branche er der en traditionel karrierevej.
TV, film, så Broadway, en comedy-special,
realityvært, chabad-indsamling, teatret, Palm Springs Follies
og så det her show.
Jeg forventede ikke at blive en stjerne.
Der var ikke noget: "Mor, endelig lykkedes det!"
Der var bare realkreditlån og børn.
"Jeg har det bedste job i verden. Jeg er så heldig. Hvordan fortsætter jeg?"
Hvorfor står jeg med en kniv?
Jeg arbejder med comedy, hvor jeg laver en særlig slags.
Her kommer onkel Jack. Kast mig!
Det er sketches og karakterer. Ikke mange jokes.
Ser man mine manuskripter, er der få jokes.
Man må bare stole på mig.
Hr. Bonks, det her er mit job. Stol på mig.
Jeg kan mindst lide mit job, når jeg laver noget,
enhver anden kunne gøre.
Det føles som spild af tid.
Når jeg laver min finurlige kunst,
er det måske ikke godt, men det er noget, og så jeg er glad.
Lad festen begynde!
Hans karakterer er ikke bare parodier.
Det er faktisk ret svært at gøre en dybt bizar karakter levende.
Her.
Det kan han.
Hvad handler den her bog om?
Det er et kærlighedsbrev med et drys had
i en slags mokka-hvirvel, om man vil.
Det er som at se sin bedste ven, der også er verdens underligste person.
-Går det godt med karakteren? -Den Gale Hattemager er godt på vej.
Han er der ikke helt endnu. Måske er tonelejet dybere.
Halløj. Er der flere jordbær, Dormy?
Nogen sandwiches? Jeg elsker bare sandwiches.
-Måske sådan. -Det er godt med læspen.
Jeg sov for længe! Sov!
-Du hvad? -Sov!
Det kan jeg lide.
Har du mere mad dernede, Dormy? Sandwiches eller jordbær?
Jeg elsker jordbær.
Ingen forstår, hvor meget energi det kræver
at gøre det, han gør.
Han udmatter ikke sig selv ved at tvivle på,
om det var den rette beslutning.
Hvor mange timer ville man ikke have, hvis man droppede det det?
Jeg ville have 23 timer mere.
Halløj! Hvem er du?
Gå med dig!
Jeg kan ikke lide dig
Og nu…
Forfærdeligt. Ikke det med øjenbrynene.
Løb op til dig selv.
Start ikke historien med…
Du kan også være min kontaktperson, hvis jeg falder og slår mig.
Vi kan få koloskopier sammen.
Hej. Hvordan går det? Jeg havde ikke set, der var et kamera.
Det her er så akavet.
Jeg er altså ikke vant til at blive filmet.
-Godmorgen. -Godmorgen!
Min karriere har været 80 % fiaskoer.
Det er ret gode odds.
Showbusiness er talent, held og vedholdenhed.
Man kan have talent, være vedholdende og klare modgang,
men tør man ikke stille sig op og fejle, så klarer man den ikke.
-Vi går til settet. -Okay.
-Hej! -Hej!
-Må jeg gå med til begravelsen? -Ja!
Ja, vi har brug for dig.
Du er limen. Vores Mabel i en Charles-Oliver-sandwich.
Uden dig er vi to stykker hvid toast.
Præcis. Kom med.
Vi kan godt den scene.
Ja.
Jeg er efterhånden godt hjemme i resten af replikkerne denne sæson.
Jeg får klædt om.
-Vi ses. -Farvel.
Du lukkede dem ind.
Det er jo Ron Howard.
Jøsses.
Nu bliver det sjovt.
Lad mig stille nogle skarpe spørgsmål.
Ja.
Hvorfor bliver du ved med at presse dig selv?
Jeg elsker bare lyden af bifald.
-Jeg har et spørgsmål. -Ja.
Hvorfor bliver du dog ved?
Hvis man har en særlig "gave",
bør man dele den med folk…
…som dig.
-Vi er evigt taknemmelige. -Det ved jeg.
Har du overvejet… Hvad har du lavet?
Ja, det er Whitton Road.
Hvem mon den dame er?
Det var mit soveværelse.
Jeg kan ikke påstå, at komikken opstod som svar på en smerte.
Det er lige modsat.
Det kommer fra mit liv. Folk var sjove i min familie.
Jeg var den yngste af fem med fem år op til den næstyngste.
Jeg fik så meget opmærksomhed og kærlighed.
Hele mit liv har folk fortalt mig, at jeg er så sjov og fantastisk,
så jeg stormede ind i livet som teenager uden overhovedet at overveje,
jeg bare var en helt middelmådig fyr
med bumser og sær frisure, der lagde an på pigerne.
Så hvis pigen afviste mig, sagde jeg bare: "Hvad er hendes problem?"
Og troede på det.
Jeg fik gavn af trickle-down-comedy.
Min bror, Michael, har vundet Emmyer og Golden Globes
for alt fra SCTV til MADtv og Schitt's Creek.
Der blev altid opmuntret til at få alle til at grine.
Det opfordrede man til i familien.
Kunne man få nogen til at grine, selvom man sårede andre…
Undervejs.
Min far var salgschef hos Steel Company of Canada.
En meget høj stilling.
Han var sjov og meget sarkastisk.
En let irsk accent. Han kom hertil som 21-årig.
"Davs, Marty."
Han var lidt af en mundfuld.
Han drak lidt gin en gang imellem.
Hvilket vil sige konstant.
Han var spydig, men det var ment i spøg.
Marty, min søn,
får aldrig nogensinde noget, der ligner en sangstemme.
Men han har interessen.
Hvis man har en markant stemme, skal man nok blive husket.
Marty var enormt talentfuld.
Han begyndte på comedy, da han var fem.
Han lavede jokes og sketches, og han sang hele tiden.
-Du lavede shows på loftet, ikke? -Jeg lavede The Martin Short Show.
Det kørte hver torsdag kl. 20.30 samtidig med Andy Williams.
I mit hoved skrev jeg ting. "Marty synger. Martys gæster er…"
Midt i min optræden kaldte nogen til middag, så vi måtte filme senere.
Ja! Tak, skatter.
Andre børn legede ude, mens jeg sang på loftet…
Ja.
De demonstrerede mod Vietnam-krigen, mens han sang Sinatra.
Marty gør det samme nu som dengang.
Byd velkommen til min bedste ven, selveste Eugene Levy.
Eugene "Leevy."
-Levy. -Ja, ja. Sid ned.
Se dem lige. Man skulle tro, de havde kendt hinanden i årevis.
Han er min ældste og bedste ven.
Vi boede sammen. Vi datede også på et tidspunkt, men…
Ja.
Du er canadier. Har det været svært?
Nej, det har det ikke.
Kan du forstå mig? Skal jeg tale langsommere?
Vi taler samme sprog.
Hvad gør canadiere, når de vil væk?
Tager de til grænsen for at glo og drømme sig væk?
Marty er min bedste ven.
-Stadig i dag? -Ja.
Jeg mødte Marty i 1970, da vi gik på universitetet sammen.
Han ligner en skuespiller, der meget gerne vil have seriøse roller.
Ja, det gør han.
Jeg læste først medicin, før jeg skiftede til samfundsfag,
fordi det skulle være nemmere.
Jeg havde ikke spillet teater før.
Først da jeg skiftede studie, havde jeg mere tid til den slags.
Jeg lavede alt teater, jeg kom i nærheden af.
En karriere som skuespiller virkede ikke realistisk.
Det var Eugene Levy, der sagde: "Kom til Toronto og prøv det."
Jeg gav mig selv en kontrakt på et år.
"Jeg giver det et år.
Efter det kan jeg tage tilbage på universitetet."
-Videregående uddannelse? -Nej, high school.
Jeg kæmper med at bestå high school.
Jaså.
-Men jeg skal nok gøre det. -Det tror jeg gerne.
Jeg har nemlig mål i livet, som jeg forfølger.
Det er godt.
-Blandt andet at blive dommer. -Det er godt at være ambitiøs.
Man ved aldrig helt selv,
man er en del af en gruppe eller en særlig periode.
Toronto oplevede et kreativt boom.
Er det et tilfælde?
Eller er der noget ved den canadiske sans for humor,
der tiltaler folk?
Jeg tror, at Canada og særligt Toronto er et samlingspunkt.
Vi fik Python-komikken, før USA gjorde.
Eugene Levy og jeg delte et hus, 1063 Avenue Road i Toronto.
Det hus var fuld af fester.
Paul Shaffer spillede klaver, og folk sang.
Alle datede og festede på kryds og tværs, og arbejdede sammen.
Det var ret fantastisk, når man tænker over det.
Vi var alle performere, og vi elskede at grine.
Der var en masse entusiasme, sjov og lidenskab for at optræde.
Ved Catskills-bjergenes sommerresorter var der en "tummler".
På yiddish er det en, der skaber tumult og sætter fut i tingene.
Marty var aldrig i bjergene der, men han er helt sikkert vores "tummler".
Marty havde det hele. Han havde stemmen og komikken.
Jeg sagde: "Der er et nyt show, Godspell. Tag til audition. Det er en stor musical."
Vi blev castet til den, og der introducerede jeg Marty for Andrea.
Godspell søgte folk, der ikke spillede skuespil,
men som var naturligt sprudlende, sjove og varme.
Det var Gilda Radners første show,
sammen med Andrea Martin, Eugene Levy, Victor Garber,
Jayne Eastwood og mange…
-Fantastisk besætning. -Paul Shaffer på klaver.
-Ja. -Du datede Gilda.
Ja. Alle forelskede sig i Gilda. Hun var så bedårende og sjov.
Hun var så uhøjtidelig omkring sig selv.
Den første dag kom hun hen til mig: "Hej, jeg hedder Gilda."
Hun havde en bums her. Hun holdt bare fingeren der.
Alle forelskede sig i Gilda. Det kan man vist roligt sige.
Du giftede dig senere med hendes dubleant.
Ja, Nancy Dolman, der var Gildas dubleant.
Det er rigtigt.
Du havde åbenbart besluttet: "Alle, der får den rolle, vil jeg date."
Ja, det besluttede jeg.
Jeg aflagde prøve til Godspell som dubleant.
Jeg kom med. Men det var svært, for gruppen var fasttømret.
Alle var bedste venner.
Der var Gilda, som bare var fantastisk.
Andrea Martin, som jeg beundrede.
Og Marty…
Ham var jeg faktisk ikke så vild med først.
Nancy var bare rasende smuk.
Hun havde en butik med genbrugstøj. Hun smuglede tøj ind fra Detroit.
Det var Joni Mitchell-æraen.
Hun havde Joni Mitchell-looket. Langt, blond hår.
Hun kom ind med en fløjlskappe på: "Hej".
Så var alle fyrene bare sådan… Men ikke mig. Jeg var sammen med Gilda.
Vi havde slået op et par gange og var i et skænderi.
Vi havde slået op igen.
Jeg tog på The Pilot-baren. Der sad Nancy Dolman.
Hun var sjov og havde kant. Vi faldt i snak.
Hun havde lige slået op med sin kæreste…
Jeg sagde: "Jeg har lige slået op med Gilda."
Jeg var med i et stykke. Nancy kom og så det den sommer.
Hun var i korte shorts og en top med halterneck.
Jeg var i korte shorts og t-shirt.
Vi tog til Four Seasons Hotel.
Jeg sagde til fyren: "Min kone og jeg vil have et værelse."
Selv han begyndte at grine, for vi lignede nogen på 12.
Og det var det.
-Hvad? -Min kone, Nancy.
Billedskønne hertuginde.
Der lytter til indspilningen af The Goodbye Girl-showet.
Er det Nancy eller Bo Derek?
Jeg lytter til din sang.
Marty og Nancy.
Sikke et team. Det siger jeg konstant, men det var de virkelig.
Han var et udadvendt barn. Hun var en udadvendt voksen.
Min mand og jeg havde det svært, så vi gik i terapi. Og terapeuten spurgte:
"Har I et par, hvis forhold I gerne ville have?"
"Ja, et par, der hedder Marty og Nancy."
Hun sagde:
"I fatter ikke, hvor mange har sagt dem som svar på det spørgsmål."
Hej, skat.
-Hvordan går det, min elskede? -Godt, min elskede.
Har vi det ikke vidunderligt?
Jo. Efter alle disse år.
Det har vi virkelig.
Det her er lidt relevant.
Det var på tide.
Hvad førte til gennembruddet, der ændrede dit liv?
I branchen i Canada dengang kunne man prøve alt.
Det var som at være på et showbusiness-universitet.
Så man lavede Shakespeare, radio og lagde stemme til reklamer.
Til salg for kun 39,95 dollars.
Og så en kabaretforestilling.
Sommeren 1973 lavede Second City,
den store improvisationsgruppe fra Chicago,
deres første søsterkompagni i Toronto.
HJEM FOR DET BERØMTE SECOND CITY
Gilda Radner var der. Dan Aykroyd var der.
Det var et sejt sted at mødes.
Alle gik til audition, og kom ind.
Andrea, Catherine, Joe, Eugene, Dave og John Candy.
Jeg gik ikke til prøve.
Jeg kunne ikke lide at være sjov på kommando,
fordi jeg frygtede det.
Jeg ville være Sinatra. Sanger og skuespiller.
Men jeg begyndte at føle, jeg sakkede bagud.
Jeg havde begrænset mig selv, og jeg løb i ring.
Jeg mærkede intet momentum.
Jeg husker at tage metroen i Toronto. Hver gang var toget på vej væk.
Om jeg løb eller gik langsomt, var metroen altid lige kørt.
Jeg tænkte, at når den ankom i stedet, ville heldet vende.
Lige nu blev jeg efterladt på perronen.
Nancy fik en pladekontrakt i LA. Jeg skulle med hende.
Nu til frk. Nancy Dolman.
Hun brød igennem og var på landsdækkende TV,
før Marty var det.
Hun havde det hele.
En smuk stemme, perfekt tone og udtale.
Hun lignede en filmstjerne og var den sødeste i verden.
Der er et øjeblik, jeg kalder Nedbruddet.
Paul Shaffer og Bill Murray boede i LA.
Dengang var Bill Murray allerede stor, og han var lige startet på SNL.
Paul sagde: "Bill og jeg skal til middag. Kom med Nancy.
Så tager vi på Sunset Marquis bagefter."
Nancy og jeg var på vej derhen.
Jeg blev overvældet af følelsen: "Jeg kan ikke, jeg kan ikke."
Jeg havde ikke haft et job i nogle måneder.
Jeg havde ingen fremtidsudsigter eller planer.
Jeg sagde: "Jeg kan ikke spille glad for Bill,
for jeg aner ikke, hvad jeg laver.
Jeg sætter mig lige ned."
Sønnike.
Hvorfor sidder du her alene?
Hvorfor er du ikke ude og deltage i morskaben?
Jeg har bare ikke lyst. Jeg er vel lidt nede i kulkælderen.
Vi sad i tavshed i ti minutter.
Til sidst sagde Nancy: "Hvor længe skal vi sidde her?"
Jeg sagde: "Aner det ikke."
Vi gik tilbage til lejligheden, og jeg vågnede i skidt humør.
Vi så improvisationsgruppen War Babies.
De var så sjove og et friskt pust. Jeg blev inspireret af at se det.
Pludselig gik det op for mig. "Det er det, jeg skal lave."
Jeg ringede til Andrew Alexander: "Jeg vil med i Second City."
Han sagde: "Okay."
Marty Short var bare så markant, fra det øjeblik han kom med.
De fleste, der kom med på et hold, ville prøve at finde deres plads.
Når man kommer ind midt i et show til andres roller,
ville de fleste forsøge at imitere den, hvis roller de overtog.
Han kom bare straks med sine egne, vildt stærke karakterer, og…
Enorm selvtillid og så sjov.
Jeg har altid tænkt, at kommer man ind og ser tosset ud,
får man grin.
Så er man halvvejs i mål.
Alle disse karakterer kommer fra folk, jeg kender, eller kombinationer af dem.
Det er en god ting,
for selv ved de mest absurde karakterer skaber det noget tredimensionelt.
Blot tanken får mit hjerte til at hamre som en fjern jungletromme, må jeg sige.
Jeg kan godt lave Grimley. Men vil publikum have det?
De ville så gerne…
Du godeste.
Må jeg være fri!
Jeg er glad for at være i David Letterman, må jeg sige.
Der var en scene med en mand og kvinde, der ansøger et job.
Kvinden har erfaring og uddannelse.
Fyren er den største idiot i verden.
-Barbara, vil du starte? -Ja.
Fortæl om din uddannelsesbaggrund.
Jeg har en bachelor i matematik fra Columbia University.
Og så har jeg en business-kandidat fra Stanford.
Ed, har du erhvervserfaring?
De sidste par år har jeg været ansat hos Union Oil Company.
I hvilken stilling, Ed?
På deres tankstation på hjørnet af Cahuenga og Melrose.
Han havde testet det før,
men det var første gang, Ed var i en scene.
Og han sprængte bare scenen i luften på en fantastisk måde.
Den blev så sjov.
Det lod også mig spille:
"Det er for langt ude, at jeg taber til ham her."
Ed Grimley gik altid i samme skjorte.
Det var min skjorte fra 1. g.
En fyr i high school talte altid sådan…
Han ville være fotograf. Han ville…
Han tog altid billeder.
Men tit fremkaldte han dem ikke,
for han vidste jo allerede, hvad der var på billedet.
Som min svoger, Ralph, der taler sådan: "Hej, skatter. Vil du have en drink?"
Så jeg kombinerede stemmerne. Jeg endte med at tale sådan, må jeg sige.
Peter Aykroyd sagde… Jeg havde smurt mit hår lidt.
Han sagde: "Det hår står højere efter hver forestilling."
For at få ham til at grine lavede jeg en spids.
En aften gjorde jeg bare sådan.
Publikum grinte.
Hvad, hvis jeg skal spille på triangel?
Det kan ske. Jeg må hellere øve mig.
Ed er fascineret af livet. Det er et forførende og fantastisk træk.
Jeg husker, at han lavede den dans, Ed Grimley-dansen, da jeg mødte ham.
Second City var en åbenbaring for mig,
for jeg skabte karakterer for første gang.
Så…
"Ser jeg ham i øjnene, så flækker jeg." Så jeg kiggede til siden.
Han gjorde sådan her for at få øjenkontakt.
Er jeg dybt forelsket i Catherine? Det har jeg altid været.
-Men det var alle fyre. -Nej.
Får nogen en til at grine, er det sexet. Man får hinanden til at grine.
Så man tænker: "Vi svinger godt. Vi bør prøve at date."
-Elskede alle ikke hinanden? -Jo, uden tvivl.
På Godspell-billedet kunne jeg gøre sådan…
Nej!
-Jo. -Var du i seng med alle dem?
Nej, men alle var i seng med hinanden.
Jeg er lige stoppet hos Second City. For uger siden efter to år hos dem.
Der findes intet bedre sted at lære en masse ting.
Bagefter må man ud og bruge det til noget. Man kan ikke blive. Derfor stoppede jeg.
Siden da har jeg…
…ikke lavet noget med det, men…
Jeg var gæstestjerne i Taxi, men det tyndede lidt ud i jobbene.
Hej, husker du mig fra TV?
Så ringede de og inviterede mig med i SCTV.
Vi afbryder programmet med en særmelding fra SCTV.
Godaften. Jeg er Guy Caballero. Ejer og direktør for SCTV.
-Det er min programchef, Edith Prickley. -Davs.
Konsensus hos CBC er, at det bliver megafedt.
Det er uundgåeligt.
Det sprudlede af kreativitet.
Jeg kender ikke seertallene,
men blandt anmeldere og kollegaer var det meget højt anset.
Hvordan parodierer man canadisk fjernsyn, så det er interessant i USA,
hvor ingen kender parodierne?
Fortæl om, da Marty kom med.
Skal vi? Nu går det lige så godt.
Marty kom naturligvis med en smittende energi.
På et tidspunkt begyndte vi at hade det.
-Ja. -Så var det nok.
Publikum er edderspændte, da Mr. Rodgers træder ind i ringen.
Pas på, Fred.
Rodgers jagere hende i ringen.
Hun løber i rædsel. Coq au vin.
Åh nej, coq au vin. Hun har problemer.
Her er Dronningehaderne.
Jeg vil gerne møde dronningen
Og smække hende en
Det var spændende, men det var også lidt skræmmende,
for jeg kendte alle andre.
Andrea Martin var min svigerinde.
Du er godt nok dum.
Det kan jeg godt lide.
Min bror, Michael, skrev til showet.
Jeg kendte dem, og deres præstationer var imponerende.
Anmelderne kaldte dit skuespil noget værre møg.
Men kun to år senere
er hun tilbage med gåpåmod og handlekraft med hende selv i en filmhovedrolle.
Jeg er kun interesseret i ét ord.
Motiv.
Du har ramt en nerve, Brock.
SCTV skabte karakterer.
Alles instinkt fra Second City-træningen var
at gøre det tredimensionelt.
Selvom det var store, abstrakte karakterer,
havde de altid en rod af sandhed.
Hvad har du lavet?
Jeg har bare spillet rundt omkring. Forsøgt at få gang i tingene.
Alle er glade i aften. Hollywood-fest!
Alle er…
Pludselig var hele ens verden kun disse mennesker.
Dæmonfaren fra Fleet Street.
-Er det talefilm eller… -Ja.
-Eller er det fotografier? -Nej.
-Imponerende kamera. -Tak.
McKenzierne er samlet! Jeg zoomede lige ud.
Vi optræder kun sammen for rette pris.
Beklager…
SCTV var et kæmpe hit. Vi vandt en Emmy for det.
Det var fantastisk.
Vores karrierer blev snart vores familier.
Det mener jeg helt bogstaveligt.
Nancy og jeg blev gift den 22. december i Toronto.
Fem dage senere blev Andrea gift med Nancys bror, Bob.
Den gruppes styrke var, at de var tætte venner,
og nogle var i familie.
Vi tilbragte alle ferier sammen.
Det var et samlingspunkt, og ingen tænkte: "Får jeg succes? Får han succes?"
Det var der ikke noget af.
Får jeg penge for det her? Jeg skal have betaling.
Stop nu.
Det er en imponerende gruppe. Fra Godspell og Second City.
Hej, Harold.
De var bare sig selv.
De fjollede og snakkede, som man gør med venner.
Nancy og jeg boede på samme barndomsgade i Toronto.
Jeg hørte først om Nancy gennem min bror og hans fjollede venner.
De var smaskforelskede i hende, fordi hun var så smuk.
Vi var gode venner før det.
Men da jeg begyndte at date Eugene, blev vi familie.
Hej, skat.
-Er den tændt? -Ja.
Vi har haft en vidunderlig morgen.
Nogle forhold bliver bare stærkere og stærkere.
Men så blev vi overraskede. Vi kunne ikke blive gravide.
Det var…
Det havde vi slet ikke overvejet.
Så fandt vi ud af, Nancy havde endometriose.
Hun skulle tage medicin, der gav humørsvingninger.
En aften, mens hun gjorde rent, lavede jeg en sandwich.
Hun sagde: "Når du laver en sandwich, skal du altså tørre op efter dig!"
Jeg sagde: "Du stopper med den medicin, og så adopterer vi en baby."
"Ja, kan vi ikke det?"
Medicinen blev smidt ud, og vi adopterede Katherine.
Så Oliver, og til sidst Henry.
Jeg skal altså lige kysse min baby. Et øjeblik.
Som far er han bare så oprigtig
og autentisk.
Min næstbedste pige efter min hustru.
Det er så naturligt for ham som at trække vejret.
Så meget elsker han at være far.
Jeg ville ikke forlade SCTV. Men så blev det taget af programmet.
Jeg fik et opkald:
"Vi vil have dig med i Saturday Night Live."
Det er Saturday Night Live med Julia Louis-Dreyfus,
Harry Shearer og Martin Short.
Mine første to sketches var med Harry Shearer.
Det bliver ikke let.
Jeg kan ikke svømme.
Han kan ikke svømme. Så åbenlyst ikke let.
Vi får ikke bare en guldmedalje i hånden,
især da mænds synkronsvømning ikke er med til OL i 1988 endnu.
Det er okay. Vi kunne godt bruge tiden.
For jeg er ikke en stærk svømmer.
Næste sketch var: "Livet for slægtninge til de rige og berømte."
…i Central Park, New Yorks trækronede smeltedigel,
står en pølsevogn,
der drives af Katherine Hepburns fætter i 3. led, Nelson.
Vi mødtes med ham til en snak.
Vi har aldrig kommunikeret.
Jeg har prøvet med brev
og telefon, nogle gange anonymt, hvor hun lagde på.
En gang kom hun forbi her, og jeg sagde: "Kate, genkender du mig ikke?"
Hun kiggede bare på mig og sagde: "Mere sennep, tak."
Efter det første show ringede min manager:
"Du er lige kommet i høj kurs."
Det var et fantastisk år. Men det var drønhårdt.
Saturday Night Live er intenst og tager meget tid,
især hvis man både skriver og optræder.
Jeg kan lide at skrive med Mike, Dick Blasucci, Paul Flaherty
og en båndoptager.
Så improviserer jeg.
Da jeg lavede SNL, var jeg bare alene på mit kontor.
-Du hadede det. -Ja.
Jeg gik ind til Dick Ebersol og sagde: "Jeg vil gerne sige op."
Han sagde: "For det første har du en kontrakt,
men det her må være et træls sted, hvis en god fyr som dig vil væk.
Hør, hvad vi gør.
Hvis du stadig har det sådan til jul, ophæver jeg din kontrakt."
For han vidste, som han senere sagde,
at til jul ville jeg se lyset for enden af tunnellen,
og jeg ville have lært at klare arbejdet fra uge til uge.
Du virker defensiv.
Jeg er ikke defensiv. Du er defensiv.
Hvorfor er det altid den anden?
Har du tænkt over det?
Gør man dem tredimensionelle med noget menneskeligt,
kommer man langt.
Hr. Thurm, tak, fordi du er med os i aften.
Hvad skal det betyde?
Hr. Thurm, som du ved, har du mange kritikere…
Nej.
Hvordan finder du på sådan en figur? Den var så original.
Der var en makeup-artist på SNL det år, Marion Siebert.
Hun var det mest defensive menneske nogensinde.
Jeg plejede at sidde i hendes stol, og så sagde hun:
"Kig på mig.
Dit ansigt er asymmetrisk. Det er svært for mig."
Hun duppede løs.
Jeg sagde: "Er jeg ikke bleg, Marion?"
Hun svarede: "Det ved jeg da godt. Jeg er makeup-artist. Det ved jeg."
Harry Shearer sagde: "Lav den figur." Jeg sagde: "Men hun ser det."
"Det er jo det sjove," sagde Harry.
Hver gang, vi lavede figuren, frygtede jeg, hun opdagede det.
Hvorfor skulle jeg ikke vide det? Det er mit firma. Jeg ved det godt.
Er det mig? Det er ham, ikke?
Hun fandt kun ud af det fra sin assistent ved afslutningsfesten.
"Ved du ikke, hvem Nathan Thurm er? Hvor dum er du lige?
Du er Nathan Thurm!"
Og hun sagde: "Det ved jeg da godt."
-Skal du tilbage til SNL? -Nej.
-Hvorfor ikke?
Det er et hårdt show, der kræver fuldstændig koncentration.
Man må vinke farvel til familien det meste af året.
Hej, mor.
Hej, far.
Har du set de her lår?
Velkommen til 590 Indian Road.
Det er Martin Shorts kone.
Den uretfærdigt misforståede Nancy Dolman.
Også kendt som…
Hertuginden af Dolman.
Martin Short.
Det er ham i midten.
Det er Martin som niårig.
Martin er nummer to fra venstre.
Martin, giver du ikke en hånd med opvasken?
Den lidt kraftigere Martin Short i sommeren 1963.
Der var meget kærlighed i det hus.
Jeg var den yngste af fem, og alle var sjove.
Forældrene og alle børnene… Jeg kendte ikke andet.
Vi lavede optagelser.
God eftermiddag, mine damer og herrer, og godaften.
Folk sang ved klaveret og drillede hinanden.
Nora, sig noget sjovt.
Mit navn er…
Synes folk, det er sjovt?
Du kan ikke få folk til at grine med et navn.
Vil I have mit efternavn?
Jenny Cardinal.
I grinte!
Der var ytringsfrihed i huset.
Man måtte svare sin far igen,
og så overmandede han en med sit irske intellekt.
Tag mikrofonen, far. Tag den.
Syng noget.
Far, kom nu og syng, før han går amok.
Lad os hilse på Olive Short, orkesterleder for Hamilton Philharmonic Orchestra.
Hun er gift med Stelco-manden C.P. Short, salgschef for skrueafdelingen.
Hun var den første kvindelige orkesterleder
i Nordamerika fra 1952 til 1962 ved Hamilton Philharmonic.
RADIOUDSENDELSE MED OLIVE SHORT
Min mor var den sødeste engel.
Min far havde meget kant.
I enhver familie,
hvis man har en med jordforbindelse, og som er en sød engel,
om det er moren eller faren, så balancerer det alt.
-Du havde tre brødre og en søster? -Tre brødre og en søster.
Din bror, David, var du meget glad for, ikke?
Ja, han var min helt.
Han var din helt. Hvorfor?
Fordi han var min ældste storebror, og han var fænomenal.
Han døde, da jeg var 12, og så kan der opstå legender,
men i dette tilfælde var legenderne velfortjente.
David var en flot fyr.
Han var sjov.
Han var helt enormt sød og elsket.
Han spillede trompet og var sej.
Han var 14 år ældre.
Når han kom hjem klokken 04.00, og klokken var 07.30,
gik jeg op til ham.
Andre 19-årige ville sige: "Gå med dig. Jeg sover."
David lod mig putte med ham,
men han legede, han var en kæmpe, hvor jeg skulle stjæle hans pude,
mens kæmpen sov, hvilket betød, han kunne sove videre.
Men lige som jeg fik puden ud, kom hans arm, og så fangede kæmpen mig.
Sådan var han.
En dag var jeg på Camp Wanakita,
hvor jeg husker, at jeg vågnede og var trist.
Lejrlederen sagde: "Din bror var i en ulykke, og han døde."
Sådan sagde han det.
Jeg spurgte: "Er han okay?"
"Nej, han døde."
Intet gav mening mere. Men så havde jeg en drøm.
Det står stadig helt klart for mig.
Jeg sad ved en bæk i skoven, da David kom hen til mig.
Han så godt ud.
Han havde en flot Ban-Lon-skorte på.
Han sagde:
"Jeg er okay. Alt er dejligt. Vi ses lige om lidt."
Så vågnede jeg.
Og de mørke skyer var drevet væk.
Til begravelsen begyndte mor at hoste. Det startede der.
Hun havde haft brystkræft i 1957, uden jeg vidste det.
Inden året var omme, begyndte det at gå meget ned ad bakke.
Nora var sygeplejerske i Californien.
Hun vidste, mor var skidt, så hun fløj hjem for at pleje hende.
Nora var der, da lægen sagde: "Olive, du har tre måneder tilbage."
Da han var gået, sagde min mor:
"Det duer ikke. Jeg har et barn at opfostre."
Hun sagde til Nora: "Ræk mig vindruerne."
Det blev et symbol på mod i vores familie. "Ræk mig vindruerne."
Da hun kom hjem,
havde hun en utrolig og uforklarlig remission.
Hun var kernesund i de næste to år.
Da jeg gik i 3. g, døde hun.
Mor døde, og fars helbred blev hurtigt værre.
Det var en række slagtilfælde, der indskrænkede ham
fra at være den mest markante i rummet til at blive mere og mere stille.
Han og jeg to på et fem uger langt krydstogt verden rundt.
Men da vi var i Irland, ville han ikke se sine søskende,
fordi han havde det så skidt.
Han havde åreforkalkning.
Han drak gin og ingefærøl,
men det var de to pakker smøger dagligt, der gjorde det.
Du oplevede tragedie som dreng.
-Ja. -Din bror døde.
Jeg mistede min bror, David, som 12-årig.
Min mor, da jeg var 18. Min far, da jeg var 20.
Det er også hårdt at være den yngste.
Mister man en i familien, har man et valg: "Hvordan vil jeg håndtere det?"
Det er en livslektion.
"Lægger jeg mig bare ned og er for altid besejret?
Eller lærer jeg, at livet er kort?
At man skal tage sig et glas vin, grine og altid værdsatte folk?"
Og aldrig give slip. Det er hemmeligheden.
Giver man aldrig slip, vil de altid være i ens liv.
Før man ved af det, er man hos dem igen.
Min familie elsker stadig hinanden.
Onkel Mike minder nok mest om min far.
De arbejdede meget sammen.
Onkel Brian og tante Nora er ens og ligner nok mere deres søde mor.
Der er altid latter og jokes.
Hvem er den ledeste i familien?
Dig. Det vil alle sige.
-Du tøver slet ikke? -Ikke et sekund.
Spørger du Nora, siger hun: "Michael."
Nora er utroværdig.
-Brian ville sige det samme. -Han er utroværdig.
Så alle er utroværdige.
Svaret er, du ligner far mest, og det er alle enige om.
Vi fire mødes.
Vi morer os, drikker rom og cola,
griner og fornærmer hinanden som altid.
En meget tæt familie.
Vi kaldte det: "At videreføre livets muntre tema."
Det var det. Nogle gange er det svært at gøre.
Men man kan kun beundre folk, der er i stand til det.
Derfor kan folk så godt lide Marty.
Han vil videreføre livets muntre tema.
Ja, det er de fire fra Short-familien.
Gruppekram.
Her er vi efter så mange år.
-Hvad laver hun? -Aner det ikke.
Gruppekram!
Vi kom alle fra samme skød.
-Gruppekram! -Gruppekram!
Engang var vi fem, nu er vi kun fire.
Gruppekram!
Elendighed…
Der var otte hårde år.
-Det var ikke gode år. -Ja.
Vi havde bedemanden på hurtigopkald.
Men der var også grin i de år. Det er pointen.
Vi har svært ved at trænge gennem den mur af snak, Larry.
-Steve kommer måske til middag. -Okay.
Nu laver jeg kaffe til dig.
Elleve, tolv…
…tretten.
Imens jeg hælder, laver jeg min Richard Burton-imitation.
For guds skyld,
lad os fortælle triste historier om døde konger.
Hvordan nogle blev afsat, nogle døde i krig,
nogle blev forgiftet af deres hustruer, alle myrdet.
Jeg er klar, Lawrence.
Hvad vil du have i kaffen? Sennep?
For et par år siden kom du her lige fra SCTV.
Så fra Saturday Night Live.
De sidste par gange har du haft hovedrollen i film.
Du er i store film.
-En fed tjans. -Ja.
Men jeg føler, det kan slutte hvert øjeblik.
DE KOM, DE SÅ, DE LØB!
Min første film var De kom, de så, de løb!
Vi havde alle tre hovedrollen, men de to var store stjerner.
-Jeg er Lucky Day. -Jeg er Ned Nederlander.
Jeg er Dusty Bottoms, og vi er…
-…De Tre Amigoer! -…De Tre Amigoer!
Jeg kendte til Marty. Han var ikke ukendt for mig.
Han kalder sig "Den Billige Amigo".
For folk, der ikke kender os, bør vi præsentere os.
Martin Short.
Vi blev hurtigt venner over jokes.
Du havde lige en fantastisk scene med mig. Det var så godt, og her er hvorfor:
Du formåede at holde dig i baggrunden, hvor du ikke prøvede at være sjov.
Det er vigtigt i scener med mig, at du gør det.
For hvis du prøver at være sjov, vil publikum hade dig for det.
For jeg er i scenen, og min aura vil fylde.
Du skal ikke forstyrre min aura af komik.
Når du har scener med Chevy, kan du folde dig ud.
Flippe ud…
Flip ud og stjæl billedet. Og når du er i en scene med mig?
Underspil. Vær i baggrunden.
Med Chevy…
-Flip ud. -Godt. Fantastisk.
-Tak, Steve. -Det var så lidt.
-Tak. -Det er okay.
Vi spillede meget Scrabble.
Jeg skrev en besked til Chevy:
"Du må knalde min kone, Nancy, for et E eller et Q."
Det var lige sådan noget, Chevy fandt sjovt.
Han sagde: "Vi to skal køre på arbejde sammen hver dag."
Så vi blev alle hurtigt venner.
Nogle gange rammer man en grøn bølge i livet.
Andre gange er der bare rødt lys.
Er der noget derude, du ikke kan lide?
Jeg anbefaler ikke De kom, de så, de løb!
De kom, de så, de løb! solgte mindre end Golden Child med Eddie Murphy.
Men i dag er den elsket af især drenge, der er i fyrrerne.
Det er interessant, hvordan han har det med fiasko.
Lorne, Steve og Marty, hvis man nævner den film for dem,
er det kun for nyligt, de accepterer, folk kan lide den.
Da jeg fortalte Marty, hvad den betød for mig,
sagde han: "Ja, men den tabte til Golden Child."
Justin Timberlake fortalte ham også, han elskede filmen,
og efterhånden sank det ind.
"Vi husker ikke, at den solgte mindre end Golden Child.
Vi synes bare, den er god, så accepter det."
Men dengang sagde ingen, at Marty Short var filmstjerne.
Så lavede vi Min mikro-makker. Det er en rigtig god film.
MIN MIKRO-MAKKER
Testpublikum elskede den.
-Du ved intet om eksperimentet? -Hvilket eksperiment?
Jeg er blevet gjort lille.
Jeg skulle sprøjtes ind i en forsøgskanin, men i stedet er jeg endt i dig.
Men ingen så den i biografen.
Så lavede vi Cross My Heart.
Hvis de næste fem fyre er værre end mig, vil du så ringe til mig?
Nej, det tror jeg ikke.
Har du kigget på resultaterne for den?
Man laver en film med folk i tre måneder, og så ser man dem aldrig igen.
Vi to besluttede, at du var executive producer,
og at vi ville fortsætte det forhold.
Det er 40 år siden nu.
Folk fortryder alt muligt i deres liv. Det hører jeg ikke fra dig.
Nej, jeg lever efter den Sinatra-linje:
Jeg har skam fortrudt lidt Men ikke nok til at nævne
Det er min filosofi.
"Jeg fodrer hønsene. Og jeg samler æggene."
Stor båd.
En stor båd?
Ja.
Hørte du den?
-Jeg hører den. -Ja.
I 1987 købte Nancy og jeg vores hus.
Det blev betalt af to film, jeg skulle til at lave.
Så snart vi skrev under, blev den ene droppet.
Jeg tænkte: "Jeg er kun 37. Jeg fortjener ikke havudsigt fra stuen."
Jeg sagde til Nancy: "Hvad, hvis vi ikke har råd til at beholde det?"
Hun sagde: "Så flytter vi bare. Vi er humlen i det hele."
Os.
Hans karriere har fiaskoer. Det er desværre sandheden.
Men næste dag er han på pletten igen og finder på noget andet.
I 1992 var jeg med i min første Broadway-musical med Bernadette Peters.
Jeg elsker at lave en god præstation foran et kamera.
Men til premiereaftenen på en stor produktion,
hvor publikum hujer, det slår filmene.
Hvordan får man et Broadway-show?
Jeg lavede en film i San Juan.
Hvordan sker det?
Jeg synger, men laver comedy.
Synger man i comedy, kan man ikke synge rigtigt.
For folk venter på, man falder på halen.
Jeg vidste ikke, han kunne synge.
-Tænk engang. -Jeg vidste det ikke.
Jeg har altid vidst det. I aften ser resten af verden det.
-Det vil forandre dit liv. -Det har altid været en drøm.
Enhver skuespiller bør prøve at stå på en scene i New York,
hvis de skal fuldende karrieren.
Ja.
TONY AWARDS - HOVEDROLLE I EN MUSICAL
Der er så mange, jeg skal og burde takke,
men i bund og grund gjorde jeg det selv.
Han har en ny film på vej sammen med Steve Martin, der hedder Brudens far.
Martin…
Folk siger, at du stjæler billedet i filmen.
Det ved jeg nu ikke, men det er en sjov film.
Hvordan vil du beskrive Brudens far?
Det er en rørende film.
Det er en sjov film med bevægende øjeblikke.
Der er komik på både højt plan og lavt plan.
Halløj!
Undskyld ventetiden. Mit navn er Franck.
Endnu et eksempel på at lykkes med at være helt ekstrem.
Franck skulle symbolisere Steve Martins fremmedgørelse i processen.
Vi har et problem. Hanck nægter at lave kylling.
Han hvad?
Kimberly Williams og Diane kunne forstå ham.
Det kunne jeg ikke.
Men i hvor høj grad?
Værsgo.
Alt er ikke afgjort endnu,
men I vil holde brylluppet den 6. januar, ikke?
Filmcheferne var ikke vilde med karakteren.
Alt er ikke afgjort endnu, men I vil holde brylluppet i januar…
Så vi tonede det mere og mere ned.
Intet er afgjort endnu,
men I vil have et bryllup den 6. januar, ikke?
Til sidst sagde Steve: "Joken er død. Jeg forstår godt, hvad han siger."
Med al respekt, velkommen til 90'erne.
Man forstår intet. Siger du rent faktisk noget?
Jeg siger, det er vidunderligt at være her.
Jeg kan lide dit slips. Farven duer ikke, men skjorten er pæn.
Okay.
Steve spiller brudens far.
Kan du bedre lide Steve end mig?
Hør her.
Jeg håber ikke, det lyder overfladisk, og i så fald bliver jeg misforstået.
Steve kan gøre mere for mig end dig.
Opfør dig som en menneskedreng i ét minut.
Kig på mig som et menneske.
Du kan ikke gøre det i mere end et par sekunder!
Drop det fis.
Ellers ryger du på det fly igen. Forstået?
Jeg forstår, at jeg elsker dig.
Jeg var 40, spillede jeg den tiårige Clifford.
Marty Short er en dygtig skuespiller.
Fordi han laver sjove karakterer, indser folk det ikke,
men komiske karakterer er ikke nemme.
De er sværere.
Er du en komiker, der spiller skuespil, eller en skuespiller, der elsker komedie?
Jeg er en skuespiller, der kan lide komedier…
…eller bare alle jobs.
Du er ret utålmodig af en hjernevrider.
Lad mig forklare det på min måde, okay? Tusind tak.
Hvad gør en film attraktiv for dig? Det er ikke pengene…
Det er pengene.
Må jeg få kameraet?
Selvfølgelig, chef.
Over 90 % af min karriere har været en gennemført kommerciel katastrofe.
Men jeg har haft nok succes til at holde det hele kørende.
Kan de læse vores tanker?
Jeg kender hverken dig eller dit arbejde.
Men jeg tror, du er en talentfuld ung mand,
og jeg tager aldrig fejl.
Jeg har aldrig haft en plan. Jeg har aldrig haft forretningssans.
Røvhul.
Ja?
Der var mange fiaskoer.
Men jeg sagde aldrig: "Jeg er uværdig. Nu er jeg blevet sat på plads."
Du er faktisk et rovdyr. Det vil folk have, at du erkender.
Modsat…
Hvad er du så, Mitch?
Det er bindegalt, hvis folk siger: "Det var rædselsfuldt at lave den film.
Jeg hadede det, men jeg håber, den får succes."
Hvis kriteriet kun er succes i biografen, kommer det ikke til at gå godt.
Oplevelsen for sjælen er oplevelsen af at gøre det.
Var det kreativt? Var det sjovt? Havde I gode middage?
Var det sjovt at hænge ud?
Hvad er det?
Vi iscenesætter en morgenmad, jeg allerede har spist.
Åh gud, hvor er jeg sulten.
Dødsulten.
Jøsses dog.
Det smager så godt.
21. JUNI, 1993
Det er Snug Harbour,
og jeg drikker sæsonens første vodka med tonicvand.
Det er sommerens første dag.
Jeg siger…
Det er sommerens første dag, Henry.
-Er du glad for at være her? -Ja.
Vores vidunderlige hytte i Canada…
Mor, se, hvor højt jeg er.
…blev købt af Nancy, uden jeg så den først.
Der er børnene.
Jeg husker at stå i køkkenet, da hun fortalte Marty, hun havde købt den.
Jeg spurgte: "Har han set den?" "Nej, det har han ikke."
Jeg tænkte: "Åh gud, kunne jeg gøre det? Måske burde jeg."
Jeg gjorde altid, hvad Nancy sagde. Sådan var hun.
"Larry, hent dem der og kom herover med dem."
"Ja, Nancy." Gjorde du ikke også altid, hvad hun sagde?
Hun havde en kærlig autoritet.
Sig noget sjovt.
Jeg er her med gutterne…
Når man kommer her,
selvom der er gået et år, så har intet ændret sig.
Jeg har altid tænkt, at findes Himlen,
kunne det måske være ens yndlingssted i al evighed.
Og det ville være her.
Der er Meg Kasdan.
Kom så, Ollie.
Hej, Marty.
-Hej. Velkommen til Snug Harbour. -Tak. Her er dejligt.
Her har vi naturligvis Larry Kasdan.
Hej, Marty.
Hej, Larr.
Her er fantastisk. Tillykke med dette dejlige sted.
Tak. Jeg kunne ikke have gjort det uden Cross My Heart.
Det føler jeg mig lidt ansvarlig for.
Så snart man ankom, var det bare Martys Verden.
Hej, Andrea. Hvad spiller I, børn?
Monopoly.
Burgere på grillen.
Der bliver skåret canadiske grøntsager i køkkenet
af den gavmilde Catherine O'Hara.
Velkommen.
Tusind tak, fordi vi må nyde…
-Til Dole-Shore-palæet. -…det smukke Snug Harbour.
Her er smukt. Ved din agent godt, du er her?
Min agent er aldrig interesseret i, hvor jeg befinder mig.
-Har du fået tærte heroppe? -Masser.
-Jeg… -Jeg ligner da ikke…
Han serverer en drink, han fandt på Jamaica.
Ting. Nu laver jeg dig en drink.
Det er sandt. Du har alkoholproblemer.
Sådan.
Så noget is.
Jeg tror forresten ikke på at vaske hænder.
Så mine er ikke vasket længe.
Så åbner man sin Ting.
Værsgo.
Det er min lille pige…
-Kom så, Tom. -Ja.
-Tres… -73!
Nummer 69! Nej, 65!
Marty, altså. Mig og mine ekstra kilo.
Undgå at ramme…
Hallo? Hej.
Det er Snug 1996.
Hvad så, søde?
Det er mit skridt. Det er nok noget fra i nat.
-Jøsses. -Nu kører hun løs.
Han er den mest velforbundne mand i Hollywood.
Han kender alle fra toppen ned til bunden af toppen.
Vi er så lykkelige.
Her er vores ældste søn, Tom.
Tom, skal du aldrig have et job?
Nej, far. Jeg har kun lige lært de canadiske ord.
Men vi elsker ham.
Da vi mødte Marty, lavede han en Tony Bennett-imitation,
hvor han sang "I Left My Heart in San Francisco".
Da indså jeg,
at jeg bare måtte hænge ud med ham, så meget som jeg kunne.
Tommy!
Jeg elsker dit fjolleri.
Vores børn var på samme alder,
så vi holdt nogle store fælles grillfester og middage med familierne.
Så hang vi bare ud sammen,
for hvem vil ikke gerne hænge ud med Marty?
-Vil nogen have rødvin? -Ja tak.
Vi var samme sted i livet.
-Ja, det var vi. -Ja.
Vi har frk. Nancy Short.
Glædelig mors dag, Kate.
En mor, jeg virkelig beundrer. Så har vi Oliver.
Hr. Henry Short.
Tom og jeg er gamle venner sammen med Rita og Kate.
Vi havde børn på samme alder. Det var en stor del af det.
Så ofte fandt man bare på noget.
"Lad os ruske rollingerne sammen, så vi kan snakke lidt."
Til sammen havde vi nok 17 eller 15 børn… Det var mange.
Giv mig den.
Det siger meget om Marty, hvor meget mine børn elsker ham.
Fra de var meget små, ville mine børn altid være hos Marty.
Til middage satte de sig altid hos ham for at snakke og vise ham ting.
-Vent lidt. Lucy, Ethel? -Den er min!
Lucy! Ethel!
Sådan her gjorde Ricky.
Hvem skal de elske, min skat?
Det er min fødselsdagsleg. Mit ønske er: "Elsk kun mig."
Ikke jeres dumme forældre, Tom og Rita.
Kedelige!
Og Steven og Kate. Dem har vi prøvet. Ellers tak.
Han vægter venskab næsten lige så højt som familie.
Det er ikke en nem dynamik,
hvor jeg er bedstevenner med mændene, og Steven er venner med kvinderne.
Det gjorde det virkelig…
Lavede du ikke en film om det, Larry?
Marty! Kom og lav den her dans.
Sådan her…
Jeg kan aldrig hamle op med udvekslingerne
mellem Tom, Marty og Walter.
Så jeg måtte ty til mit kamera.
Her er de blodige fodspor fra det sidste dyk.
Her er beviserne.
Marty og Tom fik en idé.
Lad os lave scenen fra Butch Cassidy and the Sundance Kid.
Det er trist, må jeg nok sige, for vi bliver dræbt.
Vær klar til at skyde skurkene.
Der er kun en vej ud. Vi må springe, må jeg sige.
-Ja, vi bliver skudt. -Så lad os gøre det.
-Jeg springer først. -Nej.
-Så gør du det. -Nej!
-Hvorfor ikke? -Jeg kan ikke svømme.
Seriøst? Du dør alligevel nok af faldet.
Mor siger, at spring fra klipper er som en æske chokolader.
-Man ved aldrig, hvad man rammer. -Du har ret.
-Kom så, Forrest. -Jeg kan ikke svømme.
Hvor morsomt.
For himlens skyld, faldet dræber os, må jeg sige.
Pis!
-Pis! -Pis!
Nu skal vi rundt med Jiminy Glick.
Vi skal interviewe et vaskeægte ikon.
Steven Spielberg er med os. Hej.
-Hej, Jiminy. -Har du vundet en Oscar?
-Ja. -Hvorfor?
Du har lavet så mange film. Hvornår kommer den store?
Hvad mener du?
Noget, som publikum kan lide. Det ville jeg gerne se. For du er så god.
Jiminy Glick ser sig selv som en legende.
En interviewer større end de fleste interviewere.
Han stiller spørgsmålene, ingen ønsker svar på.
-Vil du have en donut? -Gerne.
Den pokkers COVID!
Værsgo.
Præmissen er en dårlig interviewer, der ikke ved meget om personen.
Du tager mig for Michael Keaton, min ven og en dygtig skuespiller.
I har helt forskellige stile, for Keaton er meget realistisk.
Du er mere sådan… "Hvad for noget?"
Hvilket også er fint. Et øjeblik. Nogen ringer…
Hallo? Hej, Dixie.
Han kan frygtløst sige de negative ting, der rammer en nerve,
mens dem, han interviewer, sidder og griner.
Selvom øjnene er døde,
er der stadig gang i maskineriet inde bag ved.
Jeg håbede på en stjernekendis,
men jeg er også glad for at have besøg af Bill… Hader.
-Det er ikke rigtig et stjernenavn, vel? -Nej.
-Leo DiCaprio er mere fængende. -Det er sandt.
Bill Hader lyder mere som en vinduesmontør.
Man kan se, hvad Marty mener om en karriere i showbusiness.
-Hvornår har filmen premiere? -11. juli.
Der er jeg udenbys.
Du får mange dårlige anmeldelser.
Hvordan håndterer du det, Steve Martin?
Mange folk får dårlige anmeldelser. Selv Charlie Chaplin.
Og Buster Keaton.
Ikke lige så dårlige som dine.
Jeg har altid været fascineret af fjolser med magt.
Zapper man rundt, finder man en med et TV-show.
De har assistenter, der stresser, fordi tunsandwichen ikke kom til tiden.
"Hvad slags tun er det her?"
Dejligt. Jeg ringer.
-Hej. -Goddag, hr. Glick.
Gule overstregningstuscher er ikke sjove.
Jeg ville have en, der tog til presseting.
RENT HELD
Jeg lavede filmen Rent held, hvor jeg bliver stukket af en bi.
Nancy så mig på settet: "Jeg kan slet ikke genkende dig."
Det elskede jeg.
Emmy-uddelingen var om lidt.
Her er Jiminy Glick. Jiminy Glicks Lalawood.
Jeg glæder mig så meget til det her.
Jeg ville tage derhen og ikke blive set som mig selv.
Jeg taler med John Legworth… Lig… Lock…
-John. -Lockwo…
-Engang arbejdede du i cirkus. -Som misfoster.
Du behøvede ikke at gå med stylter.
Nej. Jeg er et højt, ranglet misfoster og…
Den smager godt. Hvad er der på den?
Du ser godt ud. Du har tabt dig.
Jeg har fået fedt suget ud af alle huller.
Han kunne improvisere som Jiminy Glick for evigt. Ikke sandt?
-Du er virkelig noget særligt. -Ja.
Tusind tak.
Åh, jeg havde ikke hørt det grin endnu.
Han går højt og lavt.
Han siger altid det perfekte,
når han rammer de lave.
Som "kinko biloboe".
Jeg ved ikke, om det passer.
Det er dadaistisk underholdning. Det er ren fis.
Vores karriere er at stå model til sådan et fjols.
-Tak. -Det her interview er slut.
Du godeste. Find en erstatning.
Det er en punkrock-karakter.
Hvorfor er du så led ved nazister?
Mig?
-Du er altid ude efter… -Hvorfor jeg er led?
Du tryner altid nazisterne… "Nu er Mel Brooks efter nazisterne igen."
-Du vil ikke i overskrifterne, vel? -Nej, men når jeg kommer hjem og ser…
Når jeg…
Men der er også noget underspillet ved Jiminy.
Den bløde og empatiske side. Det er alle de niveauer.
Man finder alle niveauer af komik hos Jiminy.
Man må sørge for, at det er interessant for en selv.
Man skal sige: "Det bliver sjovt for mig. Jeg ser frem til at arbejde.
Jeg vil vise mine venner det."
Der skal man hen.
Det her har været så sjovt.
Det er kraftedeme det skøreste interview i mit liv.
Det er julen 2003.
Den 14-årige Henry Short har pyntet træet i år.
Det ser godt ud.
Sådan der?
Vi holder altid julefest, hvor folk optræder.
Er der andre?
Marty åbner showet,
og så kommenterer han på ens optræden bagefter,
som om det ikke var hårdt nok i forvejen.
Hvem husker Alene hjemme?
Der har sikkert været andre.
Mine damer og herrer, hr. Danny Aykroyd.
Jeg er Glenn Frey, den glade Eagle.
Sally Field, folkens.
Så kører vi.
Sally Field, folkens.
Vi har det ultimative fjols her. Steve Martin vil synge.
Det krævede lidt arbejde.
Engang brugte jeg seks måneder på at lære "Auld Lang Syne" på banjo.
Nu skal jeg kraftedeme også synge!
Hvorfor kan jeg ikke bare komme og spise noget mad som normale folk?
Jeg må finde en sangunderviser.
Julefesten blev så populær, at de ikke kunne være i huset.
Jeg sagde: "Nancy, hvordan vil du tynde ud i listen?"
Hun sagde: "Kan de ikke navnene på mine børn, kommer de ikke med."
Der er en storm på vej.
Den er på vej.
Hørte du det?
Skal jeg hente børnene?
Jeg vil ikke køre for meget rundt nu.
Okay.
Så du må hellere ringe.
Vi kunne måske spise middag i klubben.
Lad os gøre det.
Okay. Vil du ringe?
Du godeste. Milde himmel.
Jeg…
Sådan ser jeg normalt ikke ud.
Nancy.
Tag telefonen!
Jeg hørte engang en psykolog tale om par,
der relaterer direkte til hinanden.
Andre par relaterer gennem ting.
De relaterer bare på en anden måde.
De to relaterede sådan her.
Hun morede sig over alt, han sagde.
Og det var en oprigtig latter.
Det var ikke som en hustru. Det var et menneske, der grinede.
"Fortæl den historie igen!"
Hun var hans største fan.
Det er så rørende at se de videoer, han har.
Når kameraet filmer, at hun kigger på ham,
og hun griner helt hysterisk.
Ikke for hans egos skyld, men fordi hun bare bedst kunne lide ham.
Mor laver fars dans.
Jeg kan ikke som dig. Hvad er den anden?
I 2007 troede hun, at hun havde fået brok.
Hun tog til lægen, der sagde: "Det er nok brok, men vi scanner det."
Det viste sig at være en cyste på æggestokkene.
En eller anden fortalte det til National Enquirer.
Så det var overalt i det blad.
Bernie Brillstein, min manager, ringede:
"To ting, knægt.
Den dårlige nyhed er, det er på side tre. Men det er et godt billede.
Et par dage senere fandt vi ud af, det var kræft.
Han havde noget arbejde dengang.
Familien, Nancy og alle andre sagde:
"Du må ikke stoppe bare på grund af den her sygdom."
På et tidspunkt skulle jeg indspille Damages.
Mine klienter er uskyldige.
Ingen vidste noget om det. Glenn sagde: "Der er Marty!"
Jeg svarede: "Giv mig et øjeblik i garderoben."
De kom til middag hos os.
Nancy sagde: "Kom med ind i soveværelset."
Jeg fulgte med, for jeg gjorde jo altid, hvad Nancy sagde.
Hun sagde: "Jeg har kræft." Hun forklarede det hele.
"Og det skal nok gå." Hun kom kun med fakta.
"Du skulle bare vide det." Så gik vi tilbage til middagen.
Man håber jo, at det hele nok skal gå.
Helt i starten vidste vi det ikke.
På et tidspunkt vidste vi, at det ikke ville ende godt.
Man kan kun rose Nancy, for hun var bare, som hun var.
Frygtløs og målrettet. Du kender hende jo.
En fighter.
Den dame kunne klare alt, okay?
Hendes indstilling var:
"Skidt-pyt med kræft. Jeg vil leve mit liv sådan her."
På trods af smerter spillede hun tennis.
Jeg var ved Snug Harbour, da det…
Det var den sommer, hvor hun døde i september.
-Hej, søde. -Hej, skat.
-Vi morer os. -Smukt.
Vi fulgte bare hendes humør. Hun satte stemningen, og vi fulgte.
Hun var generelt meget positiv.
Da hun blev syg, sagde hun: "Jeg vil kæmpe imod det."
Når hun prøvede en ny kemobehandling, sagde hun til alle: "Nu er jeg helbredt."
Hun læste om det på nettet én gang og sagde: "Det er nok med det."
Hun ville ikke vide det.
Hun ville bare fortsætte, til hun ikke kunne mere.
Han var den perfekte partner, fordi han lod hende gøre det.
Det var helt fantastisk at se.
Syng, Nan.
Steve Martin har skrevet en melodi til Nancy Short, der døde for et år siden.
Den er dedikeret til min ven, Marty Shorts…
Det er jeg ked af.
Undskyld.
Nu spiller jeg den.
Som i enhver anden familie er tab noget, man bearbejder.
Det vil ske for os alle.
Vi må fejre den stemme, holde den i live og aldrig give slip.
Jeg kunne ikke forestille mig Marty uden Nancy.
Ja.
"Hvordan skal han fortsætte uden hende? Hvordan skal han kunne være sjov?"
MORSKABENS HUS
Han engagerede sig først i sine børn og familiens liv.
Så kastede han sig over arbejdet.
Jeg så på Marty og tænkte:
"Åh nej, nu oplever han det sgu igen. Det er da løgn."
Vi har hele samtaler om Nancy nu. Vi undgår ikke at tale om hende.
Nogle gange, når vi taler i telefon, og jeg er uenig, siger jeg:
"Stik Nancy telefonen. Hun ville have en anden mening."
Han tog det med humor og kiggede efter det sjove i tingene.
Husk at fortælle folk, hvor vigtig latteren er.
Jeg prøvede at hjælpe ham. Man prøver at sikre, de er okay.
Hej, video.
Indtil de kan stå på egne fødder igen.
Han arbejdede meget.
Hvad laver du?
Han har fortalt, at når han var på farten, var det alligevel ofte uden Nancy.
Så tabet var mindre håndgribeligt for ham, når han arbejdede,
fremfor at sidde derhjemme alene.
Jeg ved ikke, hvad han gjorde uden arbejdet.
Han tænker nok, det ville være imod Nancys ønsker,
hvis han gik ned med flaget.
Jeg skulle have et møde med ham.
Jeg vidste ikke, han havde mistet sin kone et par år tidligere.
Her var en, hvor deres sjæleven var død.
Sådan forklarede Lorne Michaels mig, hvilket tab det var.
Jeg prøvede at lave en af de der dumme live-komedieserier,
men på en underlig måde.
På grænsen til det kiksede, men uden at blive det.
Min indretningsarkitekt gik efter feng shui, men jeg valgte Wang Chung!
Hun lever! Hun er i live!
Nogle gange skrev jeg for ham. Så sagde han: "Det her er dumt."
Jeg sagde: "Er det klogeste ikke at gøre noget rigtig dumt?"
Så svarede han: "Jeg kan også bare tage rød paryk på og rende rundt?"
En del af mig tænkte: "Ja, gider du det?"
Publikum reagerede ikke rigtigt på det.
Jeg mødte ham på gangen, da anmeldelser og seertal var dårlige.
Han sagde til mig:
"John, sådan her er det bare. 98 % af det er fiaskoer."
Han mente det oprigtigt. "Sådan her er jobbet."
Intet fungerer, indtil noget pludselig gør.
Marty har mere travlt og er mere efterspurgt end nogensinde.
Han har stået bag noget, der har skrevet streaminghistorie.
Han rejser rundt og laver shows med Steve.
Det skyldes ikke et behov for at blive i rampelyset,
fylde kontoen eller være relevant.
Det er ingen af de ting.
Marty gør det,
fordi det er en chance for at have det sjovt.
Hold op med at elske mig!
Tak. Jeg er ugens gæstevært, Martin Short.
Hejsa.
Jeg er skuespilleren, komikeren, filantropen
og den prisvindende pornoskuespiller Martin Short.
Folk spørger altid: "Marty, hvordan har du så meget energi?"
Til dem siger jeg: "Hold dig ******** væk fra mig!"
Jeg sætter dig på højtaler.
-Ja? -Det er Steve Martin.
Hej, Marty.
Hej, Steve.
Jeg ringer bare for at sige, jeg ikke kan lide dig eller dine venner.
Det havde du lige behov for at ringe og sige?
Nej, helt seriøst. Jeg håber ikke, I optager.
Det gør vi absolut ikke. Vi falder forresten fuldstændig igennem.
-Vi falder igennem. -Ja.
Om det er i showbusiness eller udenfor, kan man have en ven, man ikke ser længe,
og når man så mødes, er intet forandret.
Husker du det i den film?
-Kunne det fungere? -Det skal det.
Vi interviewede hinanden til en comedy-festival.
Jeg har et spørgsmål. Modsat mig laver du imitationer.
Vi tænkte: "Lad os gøre det igen." Marty havde et soloshow.
Jeg havde et show med et band. Et comedy-musikshow.
Jeg tænkte: "Lad os prøve at blande det."
Showet hedder: Havde Vi Sparet Op Til Pension, Stod Vi Ikke Her.
Ved I, hvad jeg elsker ved at rejse med Marty Short?
Ingen paparazzier.
Er I nervøse, inden I går i gang med showet?
-Nej. -Nej.
Et kedeligt svar, ikke?
Jeg er lidt mere nervøs. Marty er ekstremt afslappet.
-Han er mere nervøs… -Fordi jeg ikke er ligeglad.
Jeg… Vi havde samme joke.
Derfor tjener jeg ikke de store penge. Steve er ikke ligeglad.
Når jeg tænker på Steve, det er sjældent, men når jeg gør det,
slår det mig mest af alt,
hvor ufatteligt bleg du er i virkeligheden.
Det er som at blive hjemsøgt.
Som hvis Anderson Cooper frøs ihjel på nytårsaften.
Den der del, hvor vi fornærmer hinanden?
Det startede han på.
Jeg tænkte: "Det er lidt sjovt."
Så jeg begyndte at give igen, og så fortsatte vi.
Det blev en måde at snakke sammen på.
Da vi lavede Only Murders in the Building,
arbejdede vi med Selena, som vi ikke kendte…
Marty og jeg har altid gang i noget frem og tilbage mellem optagelser.
Efter et par år bemærkede jeg, at Selena også gjorde det nu.
-Hvordan kom du ind? -Der var ikke låst.
Jeg låser aldrig døren.
-Tosset. -Det er naboskab.
Der bor nok en morder i bygningen.
Men gamle hvide mænd frygter vel kun tarmkræft og social omvæltning.
Trist.
Marty sagde: "Tænk, at det her er vores job.
Jeg hænger med sjove folk hele dagen og griner gennem alle prøver."
Steve føler, det her er et særligt øjeblik.
Det var så det øjeblik.
Film dig selv nu, Marty.
Jeg kom til at dække for kameraet.
Marty og jeg plejer at finpudse en joke, så den bliver mere præcis.
Så den bliver meget nøjagtig.
Inde i den nøjagtighed er der så variationer.
Jøsses, Mayberry.
-Ikke dårligt. -Ja.
-Man kan sige… -R.F.D.
Hvad med "Jøsses, Opie"? Eller…
Richie Cunningham? Det var hans karakter i Happy Days.
Men det træder lidt på din Ollie og Ron-Ron.
Jeg siger bare…
"Stjernekendissen. Du gjorde det."
Okay.
-Fra starten. -Virkelig?
-Tænk nu på staklen der. -Ja.
Vi kommer til at være venner til det sidste.
Du behøver ikke at sige søde ting om mig. Især ikke, mens vi har øjenkontakt.
Vi kan gemme os bag menuerne?
Det kunne vi måske godt.
Hvis det gør dig glad,
kan du være min kontaktperson, hvis jeg skulle falde.
Vi kan få koloskopier sammen.
Jeg tror aldrig, jeg stopper.
Jeg vil gerne være mit bedste jeg til mine dages ende.
Marty viste mig, at det meget vigtigt,
hvordan man gebærder sig gennem alle disse oplevelser.
Marty er god til livet.
I showbusiness og comedy-verdenen er der ingen hurtigere.
Ingen er klogere og sjovere.
Han har en medfødt evne til at skabe forbindelse til folk.
Hvis man skriver ordet "Glæde", så har man den faste tilstand.
Det er en konstant. Ligesom lysets hastighed.
Marty lever med glædens hastighed.
Hej, skat.
Sikke en storslået dag!
Michael og Brian Short.
Pas på mudderpølene.
Folk på de skrå brædder ved Snug Harbour.
Hold da op. Ved du hvad?
Jeg er sgu imponeret.
-Hej, Marty. -Hej, Andrea.
-Hej, skat. -Hej, skat.
Du filmer mig, men jeg filmer også dig!
Det her er en pressekonference.
Og de elsker mig alle sammen.
Hvad laver du? Laver du ansigter?
-Hej, Danny. -Hej.
Halløj, kaptajn.
Der er den vidunderlige Catherine O'Hara. Sådan, skatter.
Hej, ese.
Dave, du er så barnlig.
-Andrea, se lige mors røv. -Så stor.
-Hvordan er ferien, Stevie? -Krofatter, mere vin!
Hunde kan ikke lide mig, Marty. Jeg ved ikke hvorfor.
-Virkelig? -Ja, det kan de ikke.
Måske… Lad mig se.
Dans, skatter!
Glædelig thanksgiving.
Hold op.
Hej, mor.
Det var slut på nyhederne. Vi tales ved.
Og…
Vi ses.
Er du glad nu, far?
Ja.
Jiminy, du har interviewet så mange. Nærmest alle.
Men du har aldrig interviewet Martin Short.
Nej, han er ikke interessant.
Folk, der prøver for meget og desperat søger anerkendelse
uden at have noget belæg for at få den anerkendelse,
finder jeg stødende.
Har du hørt, vi laver en dokumentar om ham?
De laver en dokumentar om alle nu til dags.
De laver dokumentarer om bogstaveligt talt alle.
Jeg synes, at Martin Short er…
Han har kun tre stemmer, to frisurer og fire dansetrin.
Det kan man ikke bygge et imperie på. Men det har han så gjort.
Men jeg køber den altså ikke.
TIL MINDE OM CATHERINE O'HARA
TIL MINDE OM KATHERINE ELIZABETH SHORT
Tekster af: Jesper Sodemann