Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
On tapaninpäivä.
Ja tänään on tosi kaunis päivä…
aurinkoisessa Kaliforniassa.
Heippa, Nancy. Hyvää tapaninpäivää. -Hei, kulta.
Hei, joku on ovella!
Se on Tom!
Hyvää joulua! -Hyvänen aika! Hyvää joulua!
Mistelinoksa.
Missä? -Tässä.
Monesko joulu tämä on? Vuodesta -72 vuoteen -92, eli 20 vuotta.
Ohhoh! -Onko liian kirkas?
Ei sinun rypyillesi.
Ja tässä ovat Dave Thomas ja Harrison Thomas.
Hän peittää korvansa. Miksiköhän?
Johtuisiko sinusta?
Olit ihana Yksin kotona -leffassa!
Steve, mitäpä kuuluu?
Täällä on tosi hauskaa, Marty. Ihan totta.
Kerron jotain Martysta.
Kuvitellaan, että pidät illalliskutsut ja kutsut niihin Martyn.
Sitten käy ilmi, ettei Marty pääsekään.
Perut juhlat.
Katsokaa Martya.
ELÄMÄ ON LYHYT, MARTIN SHORT
Tästä tulee takuulla yhtä panettelua, jota en kyllä mainosta.
Hupaisaa, kun pitää esittää, ettemme muka tunne toisiamme.
Ei toki. Koko homma perustuu siihen, että tunnemme.
Niinkö? -Ollaan juteltu tuhansia kertoja.
Olemme syöneet Larryn kanssa varmaan miljoona päivällistä.
Miljoona lounasta. -Niin.
Miljoona intohimoista lounasta.
Tämä on vain jatkoa keskustelulle.
Näin on.
Tällä alalla edetään perinteisesti tiettyä urapolkua.
TV, elokuvat, sitten Broadway, oma spesiaali,
tosi-tv-juontaja, varainkeruu, show & dinner,
Palm Springs -revyy, ja sitten tämä show.
Ei minusta odotettu mitään tähteä.
Ei ollut mitään yhtä hetkeä tyyliin: "Äiti, nyt se tapahtui!"
Ei mitään sellaista.
Mutta asuntolaina piti maksaa.
Oli lapsia.
Minulla oli maailman paras ammatti. Olin pahuksen onnekas.
Miten ura jatkuisi vastakin?
Miksi minulla on tämä veitsi?
Työskentelen komedian parissa.
Ja se on tietyntyyppistä komediaa.
Täältä tulee Jack-setä. Ampukaa minut!
Se painottuu sketseihin ja hahmoihin.
Ei paljon vitsejä. Niitä ei ole paljon käsikirjoituksissani.
Minuun pitää vain luottaa.
Herra Bonks, teen tätä rakkaudesta. Luottakaa minuun.
Pidän työstäni vähiten silloin,
kun teen jotain, mihin sadat muutkin pystyvät.
Se tuntuu ajan tuhlaukselta.
Kun teen epätavallista pientä taidettani,
joka ei ehkä ole hyvää, mutta omanlaistaan,
olen hyvin onnellinen.
Bileet alkakoot!
Hahmot, joita hän on esittänyt,
eivät ole pelkkiä parodioita.
On itse asiassa hyvin vaikeaa tehdä omituisesta hahmosta todellinen.
Tässä.
Sen hän osaa.
Ja mistä tämä kirja kertookaan?
HITTO VIE, HERRA ISUKKI
Se on eräänlainen rakkauskirje,
jonka rivien väliin on kiedottu pikkiriikkisen vihaa, jos näin voi sanoa.
Se on kuin näkisi parhaan ystävänsä,
joka on myös maailman omituisin ihminen.
Miten hahmo edistyy? -Hullu Hatuntekijäkö? Hyvin.
En ole vielä keksinyt. Ehkä hän puhuu hassusti englantia.
Heippatihei! Onkos mansikoita vielä, Dormy?
Entä halkaistuja voileipiä? Minä sitten tykkään niistä.
Ehkä tuollainen. -Hauska sössötys.
Okei. Nukuin pommiin!
Niin mitä? -Nukuin pommiin!
Nukuit pommiin.
Onkos sitä ruokaa vielä, Dormy?
Onko voileipiä tai mansikoita?
Mansikat ovat sitten ihania.
Sitä ei edes tajua, miten paljon vie energiaa -
tehdä sitä, mitä hän tekee.
Hän ei ole uuvuttanut itseään vatvomalla päätöksiään -
tai murehtimalla, tekikö väärän valinnan.
Miten paljon enemmän aikaa kaikilla olisikaan ilman sellaista vatvomista?
Minulla olisi 23 tuntia enemmän aikaa.
Huhheijaa! Kuka siis olitkaan?
Menetkös siitä!
En puheistasi piittaa!
Ja nyt…
Taivas, aivan kamala. Mutta tuo kohtaus on fantastinen.
Ron-Ron, kirjaa tämä ylös. Minusta sitä tarinaa ei kannata aloittaa…
Jos se lohduttaa, saat olla hätäyhteyshenkilöni, jos keikahdan.
Voimme käydä yhdessä paksusuolen tähystyksissä.
Heippa. Mitä kuuluu?
En huomannutkaan, että minua kuvattiin. Tämä on tosi outoa.
En ole tottunut kuvattavaksi. Olen vähän ujo.
Huomenta, sir. -Huomenta!
Sanoisin, että noin 80 prosenttia tekemisistäni on ollut epäonnistuneita.
Minusta se on aika hyvä suhde.
Showbisnes vaatii lahjoja, tuuria ja sinnikkyyttä.
Mutta vaikka olisi lahjoja ja sinnikkyyttä, ja kestää kolhutkin,
ei voi menestyä, jos ei ole rohkeutta epäonnistua.
Nyt kuvauspaikalle. -Selvä.
Hei! -Hei!
Voinko tulla hautajaisiin? -Toki.
Voi taivas, kyllä. Tarvitsemme sinua.
Olet Mabel. Täydellinen lisuke Charles–Oliver-voileipään.
Ilman sinua olemme kaksi kuivaa korppua. -Juuri niin. Tule!
Sen kohtauksen me jo osaamme.
Joo.
Alkaa olla tosi varma olo loppukauden repliikkien osalta.
Menen pukeutumaan.
Nähdään. -Heippa.
Päästit heidät sisään.
Hei, tuohan on Ron Howard!
Voi pojat.
Nyt se lysti vasta alkaa.
Muutama tiukka kysymys sinulle.
Selvä.
Miksi? Miksi jatkat itsesi piiskaamista?
En tiedä. Ehkä tykkään vain kuulla, kun saan aplodit.
Minulla on eri kysymys. -Niin.
Miksi vielä jatkat?
Jos on kerta "lahjakas", minusta on tärkeää,
että jakaa sen lahjan ihmisten kanssa. Kuten vaikka sinun kanssasi.
Olemme siitä ikuisesti kiitollisia. -Tiedän.
Oletko ikinä ajatellut, mitä tuli tehtyä?
Tämä tässä on Whitton Road.
Kukahan tuo nainen on?
Tuolla oli makuuhuoneeni.
En voi sanoa, että komedia olisi ollut minulle keino käsitellä jotain tuskaa.
Päinvastoin. Se kumpusi elämästäni. Kaikki perheessäni olivat hauskoja.
Olin viidestä lapsesta nuorin. Ikäeroa seuraavaan oli viisi vuotta.
Sain aivan valtavasti huomiota ja rakkautta.
Kaikki kehuivat minua niin hauskaksi ja mahtavaksi koko elämäni ajan,
että jotenkin vain tupsahdin teini-ikään ilman huolen häivääkään.
Vaikka näytin varmaan aivan urpolta finneineni,
menin polleana pyytämään jotain tyttöä treffeille.
Jos hän ei pyytänyt minua tai lähtenyt treffeille,
olin aidosti ihmeissäni, että onpa omituinen tyyppi.
Olen hyötynyt perheeni menestyksestä.
Veljeni Michael on voittanut monta Emmy- ja Golden Globe -palkintoa.
Hän on ollut mukana SCTV:ssä, MADtv:ssä ja Schitt's Creekissä.
Meitä kannustettiin siihen, että saamme kaikki nauramaan.
Siihen perheessämme kannustettiin. -Totta.
Jos sai jonkun nauramaan, vaikka joku saattoi vähän loukkaantua…
Siinä sivussa.
Isä oli kanadalaisen teräsyhtiön myyntipäällikkö, johtavassa asemassa.
Huippuhauska mies, jolla oli sarkastinen huumorintaju.
Lievä irlantilaiskorostus, tuli tänne 21-vuotiaana.
"Terve, Marty."
Hän oli vähän hankala tapaus, eikö ollutkin?
Kyllä.
Hän joi giniä silloin tällöin.
Niin. -Tai siis totta puhuen koko ajan.
Hän osasi olla pisteliäs, mutta se oli hyväntahtoista.
Poikani Marty…
Hänellä ei ollut mitään mahdollisuuksia -
kehittyä laulajaksi.
Mutta se kiinnosti häntä, se oli tärkeää.
Se, jolla on persoonallinen ääni, muistetaan.
Marty oli aivan huikean lahjakas.
Hän alkoi tehdä komediaa varmaan jo viisivuotiaana.
Hän kertoi vitsejä, esitti sketsejä ja lauloi koko ajan.
Pidit esityksiä ullakolla, eikö niin?
Kyllä, Martin Short Show'ta.
Se tuli tiistaisin klo 20.30 ja kilpaili Andy Williamsin ohjelman kanssa.
Kirjoitin muka käsikirjoituksia. "Marty laulaa. Nyt Martyn vieraat ovat…"
Esiinnyin ja olin loistava. Sitten joku käski syömään,
ja jatkoimme myöhemmin.
SHORTIN PERHEEN NAUHOITUKSIA
Kiitos, kultaseni! Broadway, Broadway, Broadway…
Muut pelasivat lätkää, minä olin ullakolla.
Niin olit.
Ihmiset vastustivat Vietnamin sotaa, hän veti Sinatraa.
Marty teki jo silloin samaa, mitä tekee nyt.
Tässä tulee sadan miljoonan dollarin mies, paras ystäväni Eugene Levy.
Eugene Leevy.
Levy. -Ihan sama. Istu vain.
Katsokaa nyt noita. Luulisi, että he ovat tunteneet vuosikausia.
Hän on vanhin ja rakkain ystäväni.
Olimme kämppiksiäkin tovin.
Seurustelimmekin hetken, mutta…
Niin.
Olet kanadalainen. Onko se ollut taakka?
Ei suinkaan.
Ymmärrätkö minua? Pitääkö puhua hitaammin?
Puhumme samaa kieltä.
Minne te menette, kun haluatte irti arjesta?
Rajalleko tuijottamaan haaveillen kaukaisuuteen?
Marty on paras ystäväni.
On paras ystäväsi. -Niin.
ERIKOINEN PARIVALJAKKO BURLINGTONISSA
Tapasin Martyn vuonna 1970 McMasterin yliopistossa.
Hän näyttää näyttelijältä,
joka yrittää epätoivoisesti saada vakavia rooleja.
Niin näyttää.
Aloitin lääketieteen opinnot ja vaihdoin sosiaalityöhön,
koska luulin pääseväni helpommalla.
En harrastanut teatteria koulussa.
Vasta sosiaalityön opinnot aloitettuani ehdin osallistua ja innostuin.
Tein kaikkea mahdollista teatteriin liittyvää.
Näyttelijän ura ei silti tuntunut realistiselta.
Eugene Levy oli se, joka ehdotti,
että minun kannattaisi kokeilla näyttelijän uraa Torontossa.
Annoin itselleni vuoden aikaa. Tuumin, että vuosi sinne tai tänne.
Jos mitään ei tapahdu, voisin hakea takaisin yliopistoon.
Jatko-opintoja, vai?
Ei, lukion.
Minulla on vähän vaikeuksia päästä läpi lukiosta.
Vai niin.
Tervetuloa. -Pääsen kyllä läpi.
Varmasti, Lawrence.
Minulla on nimittäin tavoitteita, jotka haluan saavuttaa.
Sepä hienoa.
Yksi niistä on tulla piirituomariksi.
Niin sitä pitää.
Silloin sitä ei tajunnut,
että on osa tiettyä ryhmää tai aikakautta.
Torontossa elettiin luovuuden buumia.
Onko se sattumaa,
vai onko kanadalaisessa komiikassa jotain erityistä vetovoimaa?
Minusta Kanada, ja varsinkin Toronto, on eräänlainen keskus.
Monty Python näkyi meillä ennen Yhdysvaltoja.
Eugene Levy ja minä asuimme yhdessä Torontossa osoitteessa 1063 Avenue Road.
Siellä biletettiin paljon.
Paul Shaffer soitti pianoa, ja ihmiset lauloivat.
Kaikki deittailivat toisiaan,
bilettivät yhdessä ja tekivät töitä yhdessä.
Se oli oikeastaan aika mahtavaa, kun ajattelee.
Olimme kaikki esiintyjiä,
ja me kaikki tykkäsimme hassutella.
Siellä oli valtavasti intoa ja iloa,
ja meitä yhdisti rakkaus esiintymiseen.
Ennen Catskillsin lomakylissä tummler oli vieraiden viihdyttäjä.
Jiddišiksi se tarkoittaa kaveria, joka saa vipinää aikaan.
Marty ei ole tainnut olla Catskillsissä, mutta hän on oikea unelmien tummler.
Martyssa kaikki oli kohdillaan, hänen äänensä ja komiikkansa.
Silloin Godspell oli tekeillä, ja ehdotin koe-esiintymistä.
Se oli iso musikaali.
Menimme yhdessä jatkokoekuvauksiin, ja silloin esittelin Martyn Andrealle.
Godspell etsi ihmisiä, jotka eivät näytelleet,
vaan olivat luonnostaan eläväisiä, hauskoja ja lämpimiä.
Gilda Radner oli ensikertalainen.
Mukana oli Andrea Martin, Eugene Levy, Victor Garber, ja Jayne Eastwood.
Ja moni muu. -Upea kokoonpano.
Paul Shaffer soitti pianoa.
Tehän seurustelitte Gildan kanssa. -Kyllä. Kaikki rakastuivat häneen.
Hän oli ihana ja valtavan hauska. Ja todella vaatimaton.
Ensimmäisenä päivänä hän sanoi: "Hei, olen Gilda. Hauska tavata."
Hänellä oli finni tässä. Hän peitti sen ja puhui minulle.
Kaikki rakastuivat Gildaan. -Niin.
Niin voi sanoa hyvällä syyllä.
Rakastuit hänen sijaisnäyttelijäänsä, josta tuli vaimosi.
Kyllä, Nancy Dolman oli Gildan sijaisnäyttelijä Godspellissä.
Olit kaiketi päättänyt, että kuka roolin saakin,
alat seurustella hänen kanssaan.
Niinpä, niinhän minä päätin.
Hain Godspellin koekuvauksissa sijaisnäyttelijäksi.
Se oli vaikeaa, koska ryhmä oli jo muodostunut.
He olivat parhaita ystäviä.
Ja Gilda oli aivan tyrmäävän upea.
Ja ihailin suuresti Andrea Martinia.
Se kaikki oli…
Tosin Martysta en ollut aluksi kauhean kiinnostunut.
Ja Nancy oli aivan -
henkeäsalpaavan kaunis.
Hän omisti vintage-muotiliikkeen.
Hän oli salakuljettanut vaatteita Detroitista rajan yli.
Se oli sitä Joni Mitchellin aikakautta.
Hänellä oli samanlainen tyylikin. Pitkät, vaaleat hiukset.
Hän astui sisään samettiviitassa, ilmoittautui ja heippasi kaikkia.
Ja kaikki heput vain mutisivat jotain hämillään.
Mutta minä olin Gildan kanssa.
Olimme eronneet pari kertaa.
Silloinkin olimme riidelleet ja taas eronneet.
Menin The Pilot -baariin, ja Nancy Dolman oli siellä.
Hän oli hauska ja särmikäs. Ja niin aloimme jutella.
Hän oli juuri eronnut poikaystävästään. Minäkin olin juuri eronnut Gildasta.
Olin yhdessä näytelmässä, ja Nancy tuli sinne. Oli kesä.
Hänellä oli yllään lyhyet shortsit ja toppi.
Minulla oli yllä lyhyet shortsit ja t-paita.
Menimme Four Seasons -hotelliin.
Sanoin vastaanottovirkailijalle: "Vaimoni ja minä haluaisimme huoneen."
Kaverilla petti pokka, koska näytimme noin 12-vuotiailta.
Ja siitä se lähti.
Tästä hetkestä eteenpäin
Mitä? -Tässä on vaimoni Nancy.
Kaunis herttuatar.
Hän kuuntelee parhaillaan The Goodbye Girlin levytystä.
Onko tuo Nancy vai Bo Derek?
Kuuntelen biisiäsi.
Niin perverssiä puuhaa
Nyt tarvitaan sairaanhoitajaa
Marty ja Nancy. Mikä huikea tiimi he olivatkaan.
Hoen sitä aina, mutta sitä he oikeasti olivat.
Marty on hyvin lapsenmielinen. Ja Nancy oli hyvin aikuismainen.
Kun meillä oli mieheni kanssa vähän vaikeaa,
menimme terapiaan.
Terapeutti kysyi meiltä:
"Onko teillä ystäväpariskuntaa,
joilla on sellainen suhde kuin tekin haluaisitte?"
Vastasimme, että kyllä on, Marty ja Nancy.
Terapeutti sanoi:
"Tietäisittepä, miten moni on maininnut juuri heidät,
kun olen kysynyt tätä."
Heippa, kulta.
Hei rakas, miten menee? -Hyvin, entä sinulla?
Onko meillä nyt aika romanttista?
Kyllä vain.
Kaikkien näiden vuosien jälkeen. -Niin kyllä on.
Tämä tavallaan liittyy asiaan.
Oli jo aikakin.
Kerro, mikä johti läpimurtoon, joka muutti kaiken.
Siihen aikaan Kanadassa sai viihdealalla tehdä ihan kaikkea.
Siinä sai tavallaan koko ajan opiskella showbisnestä.
Kanadassa sai tehdä Shakespeareä ja kuunnelmia,
ja myös radiomainoksia.
Nyt vain 39,95 dollaria.
Sitten oli kabaree-esityksiä.
Kesällä 1973 -
Second City, legendaarinen improvisaatioryhmä Chicagosta,
perusti sisaryhtiön Torontoon.
VANHA PALOASEMA KUULUN SECOND CITYN KOTI
Gilda Radner ja Dan Aykroyd työskentelivät siellä.
Se oli tosi trendikäs mesta, jossa hengailtiin.
Kaikki hakivat sinne ja pääsivät.
Andrea, Catherine, Joe, Eugene, Dave ja John Candy.
En hakenut sinne.
En tykännyt siitä, että pitää olla hauska, kun käsketään.
Oikeasti pelkäsin sitä.
Halusin olla kuin Sinatra. Halusin laulaa ja näytellä.
Minun on oltava paikassa
Missä sieluni voi vapaana juosta
Mutta silloin minusta alkoi tuntua, että olin jäänyt muista jälkeen.
Että olin rajoittanut itseäni ja kiersin eräänlaista kehää.
Mikään ei tuntunut ottavan tuulta alleen.
Muistan, kun menin Torontossa metroon.
Ja joka kerta juna oli juuri lähdössä.
Ensin juoksin metroon.
Sitten kävelin tosi hitaasti. Juna oli lähdössä.
Ajattelin, että kun juna on vasta tulossa, onneni kääntyy.
Mutta silloin juna ehti aina lähteä.
Nancy sai levytyssopimuksen L.A.:ssa, ja menin hänen luokseen.
Ja nyt neiti Nancy Dolman.
Hän totta vie löi läpi ja esiintyi valtakunnallisilla tv-kanavilla,
jopa ennen Martya.
Hän oli täydellinen paketti.
Kaunis ääni, täydellinen sävelkorva ja artikulaatio.
Elokuvatähden ulkonäkö ja läpeensä miellyttävä ihminen.
Sitten tapahtui eräänlainen läpimurto.
Paul Shaffer ja Bill Murray olivat Los Angelesissa.
Silloin Bill Murray oli jo iso nimi ja aloitti SNL:ssä sinä vuonna.
Seitsemäs talveni täällä!
He olivat menossa syömään, ja Paul kutsui Nancyn ja minut mukaan.
Kävisimme hänen luonaan Sunset Marquis'lla.
Nancy ja minä olimme menossa sinne kävellen.
Minua ahdisti. Tuntui, että en kerta kaikkiaan pysty tähän.
Olin työtön. Muutama kuukausi oli mennyt ilman töitä.
Mitään ei ollut tiedossa, enkä tiennyt, mitä tehdä.
Sanoin, etten voi teeskennellä olevani iloinen Billin puolesta,
koska en tiedä yhtään, mitä teen.
Minun piti istua alas.
Poika,
mitäs sinä täällä istuskelet ihan yksin?
Miksi et ole ulkona pitämässä hauskaa muiden kanssa?
Ei vain huvita, sir.
Olen kai vähän allapäin.
Istuimme siinä hiljaa kymmenisen minuuttia.
Lopulta Nancy kysyi: "Miten kauan aiomme olla tässä?"
Sanoin, etten tiedä.
Niinpä palasimme asunnolle,
ja heräsin huonolla mielellä.
Kävimme katsomassa War Babies -improvisaatioryhmän esitystä.
Se oli huippuhauska. Tuoretta ja inspiroivaa.
Esityksen näkeminen oli valtavan innostavaa.
Tuntui kuin lamppu olisi syttynyt. "Tätähän minun pitäisi tehdä."
Heti aamulla soitin Andrew Alexanderille ja sanoin:
"Haluan mukaan Second Cityyn." Hän sanoi, että asia selvä.
Marty Short otti vahvasti heti paikkansa.
Yleensä kun joku tulee uuteen ryhmään,
sitä omaa paikkaansa joutuu etsimään.
Kun tulee mukaan kesken esityskauden ja jonkun toisen rooliin,
suurin osa yrittäisi vain matkia edeltäjänsä roolia.
Hän toi kohtauksiin heti ne omat vahvat hahmonsa.
Hän oli valtavan itsevarma ja hauska kuin mikä.
Olen aina ajatellut, että jos astuu lavalle ja näyttää aivan sekopäältä,
saa yleisön nauramaan, ja se on jo puoli voittoa.
Kaikki ne hahmot syntyvät ihmisistä, joita tuntee,
tai heidän yhdistelmistään.
Se on hyvä asia,
koska se tuo hahmoihin syvyyttä, niin absurdeilta kuin he vaikuttavatkin.
Pelkkä ajatus saa sydämeni pamppailemaan kuin kaukainen viidakkorumpu.
Voin esittää Grimleytä, mutta haluavatkohan he sitä?
Kyllä haluavat.
Voi hyvänen aika.
Älkää nyt viitsikö!
Mahtavaa saada vierailla David Lettermanin show'ssa.
Eräässä kohtauksessa mies ja nainen hakevat töitä.
Nainen on aivan huippupätevä ja koulutettu.
Ja mies taas maailman suurin tolvana.
Barbara, aloittaisitko sinä? -Selvä.
Jospa kertoisit hieman koulutustaustastasi.
Suoritin matematiikan kanditutkinnon Columbian yliopistossa.
Ja kauppatieteiden maisteriksi valmistuin Stanfordista.
Entä sinun työkokemuksesi, Ed?
Olen ollut viime vuodet töissä Union Oil -yhtiössä.
Niinkö? Missä roolissa, Ed?
Olen töissä L-76:lla Quangin ja Melrosen kulmassa.
Hän oli joskus impronnut hahmoa, mutta nyt Ed pääsi kunnolla esiin.
Se oli aivan huippuhauska veto ja vei kohtauksen uudelle tasolle.
Siitä tuli järisyttävän hauska.
Se antoi minullekin tilaa heittäytyä,
koska oli aivan järjetöntä, että häviän sille kaverille.
Ed Grimleyllä oli aina sama paita.
Pidin sitä lukion tokaluokalla.
Tunsin lukiossa tyypin, joka puhui aina siitä,
miten halusi valokuvaajaksi.
Hän aikoi… Hän otti aina dioja.
Ei hän monestikaan kehittänyt niitä,
koska tiesi jo, miltä ne näyttivät, koska oli ottanut ne.
Kuten lankoni Ralph. Hän puhuu aina näin:
"Miten menee, muru? Haluatko juotavaa?"
Eli minä tavallaan yhdistin heidän äänensä.
Sitten puhuin näin, kerta kaikkiaan.
Peter Aykroyd sanoi… Olin vähän rasvannut hiuksia.
Hän sanoi, että hiuksesi ovat aina vain enemmän pystyssä.
Saadakseni hänet nauramaan laitoin ne piikiksi pystyyn.
Ja yhtenä iltana tein näin.
Se nauratti yleisöä.
Entä jos joku pyytää juhlissa soittamaan triangelia?
Harjoitellaan varmuuden vuoksi.
Ed on aina täynnä elämää.
Se on kiehtovaa, koska se on hieno ominaisuus.
Muistan hänen tanssineen sitä Ed Grimley -tanssiaan jo silloin,
kun tutustuimme.
Second City oli minulle käänteentekevä kokemus,
koska loin ensimmäistä kertaa omia hahmoja.
Elikkä…
Pelkäsin, että alan nauraa, jos katson häntä. Katsoin siis vähän ohi.
Sitten hän yritti hivuttautua näkökenttääni.
Olenko aivan hullun rakastunut Catherineen? Olen, aina ollut.
Mutta kaikki olivat. -Eihän.
Se on totta.
Kun joku saa nauramaan. se on seksikkäintä.
Ehdottomasti.
Kun kaikki saivat toisensa nauramaan, sitä alkoi ajatella seurustelua.
Kaikki rakastivat toisiaan, eikö niin? -Todellakin.
Jos katsoi Godspellin julistetta, saattoi sanoa:
Tuo ja tuo, tuo ja tuo, ja…
Eikä!
Jep. -Muhinoitko heidän kaikkien kanssa?
En. Näytin, ketkä muhinoivat keskenään.
Lähdin kaksi viikkoa sitten Second Citystä oltuani mukana…
…kaksi vuotta.
Se on paras mahdollinen paikka oppia valtavasti uutta.
Sitten niillä opeilla pitää tehdä jotain. Siksi en voinut jäädä ja lähdin.
Sen jälkeen en ole tehnyt oikeastaan mitään.
Vierailin ohjelmissa ja tein Taxi-sarjaa, mutta töitä oli vähän.
Muistatko minut? Olen ollut televisiossa.
Sitten sain puhelun, että haluaisinko mukaan SCTV:hen.
Keskeytämme ohjelman SCTV-uutisten erikoislähetyksen vuoksi.
Hyvää iltaa. Olen Guy Caballero. SCTV:n omistaja ja johtaja.
Hän on kanavajohtaja Edith Prickley.
Hei, kuis hurisee?
CBC:llä uskotaan, että siitä tulee jättimenestys.
Miten ei tulisi? Sehän on varmaa!
Se oli yhtä luovuuden ilotulitusta.
En tiedä katsojaluvuista,
mutta kriitikoiden ja viihdealan ihmisten keskuudessa sitä todella arvostettiin.
Miten tehdä kanadalaista tv-parodiaa niin, että se kiinnostaisi amerikkalaisia,
jotka eivät edes tiedä, mitä parodioidaan?
Kerro siitä, kun Marty tuli.
Onko pakko? Meillä menee niin hyvin.
Martyn energia oli tarttuvaa.
Jossain vaiheessa aloimme inhota sitä.
Jep. -Rajansa kaikella.
PBS-TÄHDET KEHÄSSÄ
Yleisö kuhisee innostuksesta,
kun herra Rodgers astuu kehään.
Hups! Varovasti, Fred.
Rodgers jahtaa Childia. Hän pakenee kauhuissaan.
Säntäilee kuin kukko viinissä. Tämä nainen saa kohta pataan.
Hyvät naiset ja herrat, Queen Haters.
Haluaisin tavata kuningattaren
Vetäisin häntä kuonoon
Oli mahtavaa olla mukana, mutta myös vähän pelottavaa.
Tunsin kaikki näyttelijät.
Andrea Martin oli kälyni.
Jestas, mikä tollo!
Pidän siitä miehessä.
Veljeni Michael oli yksi käsikirjoittajista.
Tunsin ne ihmiset.
He olivat saavuttaneet jo vaikka mitä, mikä oli pelottavaa.
Kriitikoiden mielestä näytelmäsi oli puhdasta roskaa.
Mutta nyt, alle kaksi vuotta myöhemmin, hän tekee sisukkaasti rohkean paluun -
ohjatakseen itseään omassa elokuvassaan.
Minua kiehtoo yksi sana.
Motiivi.
Osuit arkaan paikkaan, Brock.
SCTV tunnettiin erityisesti hahmoistaan.
Second City -taustan ansiosta kaikki osasivat tuoda hahmoihinsa syvyyttä.
Vaikka hahmot olivat usein liioiteltuja, niissä oli aina ripaus totuutta mukana.
Mitä olet puuhaillut?
Touhuilen kaikenlaista, tiedäthän. Yritän saada asioita eteenpäin.
Kaikki ovat yhtä hymyä tänä iltana. Hollywood-bileet! Kaikki…
Yhtäkkiä koko maailma pyöri niiden ihmisten ympärillä.
Fleet Streetin demoninen isä.
Älä tule lähelleni
Muuten pilkon sinut palasiksi
Onko tämä äänielokuva? -Kyllä on.
Ovatko ne stillikuvia? -Eivät ole.
Hienot vehkeet. -Kiitos.
McKenziet, yhdessä taas! Loitonsin kuvaa juuri.
Ei onnistu, ellei hinta ole kohdillaan. Valitan.
SCTV oli aivan valtava hitti.
Saimme käsikirjoituksesta Emmyn. Se oli mahtavaa.
Pian työtovereista tuli perhettä.
Ja niin kävi ihan kirjaimellisesti.
Nancy ja minä menimme naimisiin 22. joulukuuta Torontossa.
Viisi päivää myöhemmin Andrea meni naimisiin Nancyn veljen Bobin kanssa.
Ryhmän suurin vahvuus oli se, että se koostui ystävistä ja läheisistä,
ja osa oli sukua keskenään.
Vietimme kaikki lomat yhdessä.
Toimintaa riitti aina, eikä kukaan murehtinut -
omaa tai jonkun toisen menestymistä.
En muista mitään sellaista.
Maksetaanko tästä? Pitää maksaa joka tapauksessa.
Voisitko lopettaa?
Oli se huikea porukka. Godspellistä ja Second Citystä.
Hei, Harold.
He olivat vain omia itsejään.
Pelleilivät, höpöttelivät, kuten ystävät tekevät.
Nancy ja minä asuimme samalla kadulla Torontossa.
Tutustuin Nancyyn veljeni ja hänen höpsöjen ystäviensä kautta.
He olivat aivan lääpällään häneen, koska hän oli niin kaunis.
Olimme hyviä ystäviä jo aiemmin.
Mutta kun aloin seurustella Eugenen kanssa, meistä tuli perhe.
Heippa, kulta. Mitä kuuluu?
Onko se päällä? -On.
Meillä on ollut aivan ihana aamu.
Jotkut suhteet vain vahvistuvat entisestään ajan myötä.
Olimme ymmällämme, kun lapsia ei alkanutkaan kuulua.
Se oli…
Se ei ollut käynyt edes mielessä.
Sitten selvisi, että Nancyllä oli endometrioosi.
Hän aloitti lääkityksen, ja se vaikutti mielialoihin.
Yhtenä iltana hän siivosi. Olin tehnyt maapähkinävoileivän.
"Kun olet tehnyt leivän, maapähkinävoi pyyhitään pois!"
Sanoin: "Nyt lopetat ne lääkkeet. Voimme adoptoida lapsen."
"Voidaanko oikeasti?"
Lääkkeet jäivät pois, ja me adoptoimme Katherinen.
Sitten Oliverin ja sitten Henryn.
Voi vauvelini, nyt on pakko antaa pusu. Hetki vain.
On ollut ihanaa seurata, millainen isä hän on.
Hän on aidosti omassa elementissään.
Suosikkityttöni heti vaimoni jälkeen.
Se on hänelle yhtä luontevaa kuin hengittäminen.
Hän rakastaa isänä olemista.
En olisi ikinä lähtenyt SCTV:stä, mutta se lopetettiin.
Sitten sain puhelun:
"Haluaisimme sinut Saturday Night Liveen."
Tämä on Saturday Night Live,
mukana Julia Louis-Dreyfus,
Harry Shearer,
Martin Short.
Tein ensimmäiset kaksi sketsiä Harry Shearerin kanssa.
Siitä ei tule helppoa.
En osaa uida.
Hän ei osaa uida.
Siitä ei tosiaankaan tule helppoa. Ei kukaan tule ojentamaan kultamitalia,
varsinkaan kun miesten taitouinti ei ole vielä olympialaislaji.
Se ei haittaa. Olisi enemmän aikaa harjoitella.
Koska en ole kovin hyvä uimari.
Seuraavaksi teimme sketsin rikkaiden ja kuuluisten sukulaisista.
…Keskuspuistossa, New Yorkin vehreässä keitaassa, on hodarikoju,
jota pitää Katharine Hepburnin kolmas serkku äidin puolelta, Nelson.
Jututimme häntä vastikään.
Emme ole koskaan olleet tekemisissä. Olen yrittänyt tavoittaa häntä kirjeitse -
ja puhelimitse, mutta hän löi luurin korvaan.
Kerran hän kävi täällä, ja sanoin: "Kate, etkö tunne minua?"
Hän vain katsoi minua ja sanoi: "Lisää sinappia, kiitos."
Ensimmäisen jaksoni jälkeen managerini tuli sanomaan:
"Arvosi nousi juuri 3 000 prosenttia."
Se oli mahtava vuosi, mutta myös tosi rankka.
Saturday Night Livessä on kova tahti, pitkiä päiviä,
varsinkin jos toimii sekä kirjoittajana että esiintyjänä.
Tykkään kirjoittaa yhdessä Miken, Dick Blasuccin ja Paul Flahertyn kanssa -
nauhuri päällä ja improvisoida siinä samalla.
SNL:n aikaan tein yksin töitä toimistossa.
Inhosit sitä. -Niin inhosin.
Menin Dick Ebersolin toimistoon ja sanoin, että haluan lopettaa.
Hän sanoi: "Ensinnäkin sinulla on sopimus,
mutta tämän täytyy olla hiton rankka paikka,
jos noin hyvä tyyppi haluaa lähteä.
Mutta kuulehan.
Jos tunnet noin vielä jouluna,
voin purkaa sopimuksesi."
Hän tiesi, kuten myöhemmin sanoi,
että jouluun mennessä näkisin valoa tunnelin päässä -
ja olisin löytänyt oman rutiinin tehdä ohjelmaa viikosta toiseen.
Vaikutat vähän puolustelevalta. -Enkä vaikuta. Itse vaikutat.
Miksi toinen on aina muka puolusteleva?
Oletko kysynyt sitä itseltäsi? Kysypä, kuule.
Jos tuo hahmoon syvyyttä ja inhimillisyyttä, voi antaa palaa.
Herra Thurm, kiitos, että suostuitte haastatteluumme tänään.
Mitä tarkoitatte?
Herra Thurm, kuten tiedätte, arvostelijanne, joita on paljon…
Eikä ole.
Miten keksit sen hahmon? Se oli uskomattoman omaperäinen.
SNL:ssä oli sinä vuonna maskeeraaja nimeltä Marion Siebert.
En ollut koskaan tavannut ketään, joka oli niin puolusteleva.
Istuin tuolissa, ja hän töpötteli kasvojani:
"Katso minua.
Kasvosi eivät ole symmetriset. Tämä on tosi työlästä."
Töpötteli kasvojani.
Saatoin sanoa: "Enkö näytäkin kalpealta, Marion?"
Hän sanoi: "Tiedän. Miten en tietäisi? Olen maskeeraaja. Tiedän sen."
Harry Shearer käski tehdä hänestä hahmon. Mutta hänhän oli siellä.
"Sehän siitä tekeekin hauskaa", Harry sanoi.
Aina kun teimme sen sketsin, pelkäsin, että jään kiinni.
Kyllä minä sen tiedän. Miten en tietäisi? Sehän on firmani. Tiedän sen.
Minustako tämä johtuu? Hänestä tämä johtuu.
Marion sai tietää vasta päätösbileissä känniseltä assistentiltaan.
"Siis etkö tiedä, kuka Nathan Thurm on? Oletko ihan ulalla?
Sinä olet Nathan Thurm!"
Hän sanoi: "Tiedän sen! Totta kai tiedän sen!"
Entä SNL? Aiotko palata ohjelmaan? -En.
En aio. -Miksi et?
Se on todella rankka ohjelma ja vaatii kaiken huomion.
Siinä ei oikeastaan ehdi nähdä perhettään koko vuonna.
Heippa, äiti.
Heippa, iskä.
Olethan nähnyt nämä reidet?
…tässä on kotini enkä huomisesta murehdi
Rakastan pikku Toronton tönöäni
Tervetuloa 590 Indian Roadille.
Tässä on Martin Shortin vaimo.
Kiistelty ja väärinymmärretty -
Nancy Dolman.
Joka tunnetaan myös…
…Dolmanin herttuattarena.
Martin Short.
Hän on kuvassa keskellä.
Tässä Martin on yhdeksänvuotiaana.
Ja tässä toinen vasemmalta.
Martin, voisitko ottaa astiapyyhkeen ja tulla avuksi?
Tässä on Martin Short hieman pyöreämpänä kesällä 1963.
Kotitalomme oli tulvillaan rakkautta.
Olin nuorin viidestä. Perheemme oli hulvattoman hauska.
Vanhemmat ja kaikki lapset. En tiennyt muunlaisesta elämästä.
Teimme äänityksiä.
Hyvää iltapäivää, hyvät naiset ja herrat, ja hyvää iltaa.
Lauloimme pianon ääressä ja pöljäilimme.
SHORTIN PERHEEN NAUHOITUKSIA
Nora, ole hauska.
Nimeni on…
Ja onko se kenties hauska nimi?
Milloin tajuatte, etteivät nimet naurata ketään?
Haluatko kuulla sukunimeni? -Se voi olla hauska.
Jenny Cardinal.
Sainpa naurut!
Meillä sai puhua suoraan.
Isällekin sai sanoa vastaan,
ja hän päihitti meidät irlantilaisilla sutkautuksillaan.
Ota mikrofoni, isä.
Ota nyt se mikrofoni.
Ota se. Laula jotain.
Isä, tulisitko nyt laulamaan, ennen kuin hän sekoaa?
Seuraavaksi Olive Short, Hamiltonin filharmonisen orkesterin konserttimestari.
Hän on myös Stelco-iten ruuviosaston myyntipäällikön C.P. Shortin vaimo.
Hän oli ensimmäinen naispuolinen konserttimestari…
PERHE SÄESTÄÄ TAUSTALLA
…Pohjois-Amerikassa 1952–62 Hamiltonin filharmonikoissa.
OLIVE SHORTIN RADIOÄÄNITYS
Äitini oli oikea enkeli ja aivan ihana ihminen.
Isäni taas oli varsin särmikäs luonne.
Varmaan kaikissa perheissä,
joissa on edes yksi tasapainoinen, suloinen ja ihana ihminen,
oli se äiti tai isä, se pitää kaiken tasapainossa.
Oliko sinulla siis kolme veljeä ja yksi sisko?
Kyllä, juuri niin.
Veljesi David oli sinulle hyvin läheinen, eikö niin?
Hän oli sankarini.
Hän oli sankarisi. Miksi?
Kai siksi, että hän oli vanhin veljeni ja siksi, että hän oli ilmiömäinen.
Hän kuoli, kun olin 12, ja joskus siitä syntyy legenda,
mutta hänen tapauksessaan se oli täysin ansaittua.
David oli komea.
Hän oli hauska.
Hän oli aivan uskomattoman kiltti, ja kaikki ihailivat häntä.
Trumpetisti, siisti tyyppi.
Minua 14 vuotta vanhempi.
Hän saattoi tulla kotiin ehkä neljältä aamulla,
ja minä menin hänen huoneeseensa puoli kahdeksalta.
Moni 19-vuotias olisi sanonut: "Häivy. Olen nukkumassa."
Mutta David otti minut viereensä.
Hän oli muka jättiläinen,
ja minun piti yrittää varastaa hänen tyynynsä,
kun jättiläinen nukkui, eli siten hän sai jatkaa uniaan.
Mutta kun sain tyynyä vedettyä, hän kiersi kätensä ympärilleni,
ja jättiläinen nappasi minut. Sellainen hän oli.
Olin Wanakitan kesäleirillä. Muistan, kun yhtenä aamuna heräsin alakuloisena.
Ohjaaja tuli sanomaan, että veljeni oli joutunut onnettomuuteen,
ja hän kuoli. Niin hän sen töksäytti.
Minä kysyin: "Onko hän kunnossa?"
"Ei, hän kuoli."
En voinut kerta kaikkiaan käsittää sitä.
Sitten minä näin unta.
Muistan sen elävästi edelleen. Se oli kuin Technicolor-elokuva.
Istuin metsässä puron äärellä, ja David tuli luokseni.
Hän näytti komealta. Hänellä oli hieno Ban-Lonin paita yllään.
Hän sanoi:
"Minulla on kaikki hyvin. Kaikki on ihanaa. Nähdään aivan pian."
Sitten heräsin.
Ja pilvi oli väistynyt.
Hautajaisissa äidille tuli yskä. Silloin se yskä alkoi.
Hänellä oli ollut rintasyöpä vuonna 1957, mistä en ollut tiennyt mitään.
Vuoden loppuun mennessä hänen tilansa huononi selvästi.
Nora oli silloin -
Kaliforniassa sairaanhoitajana.
Hän tiesi äidin tilan huononevan,
joten hän lensi kotiin hoitamaan äitiä.
Nora oli paikalla, kun lääkäri tuli ja sanoi:
"Olive, sinulla on kolme kuukautta."
Äiti oli sanonut lääkärin lähdettyä: "Ei. Pitää kasvattaa vielä yksi lapsi."
Sitten hän pyysi Noraa: "Ojenna viinirypäleet."
Hokemasta tuli meille rohkeuden symboli. "Ojenna viinirypäleet."
Äiti palasi kotiin,
ja kaikki oireet katosivat selittämättömällä tavalla.
Hän oli täysin terve kaksi vuotta.
Mutta hän kuoli, kun olin viimeistä vuotta lukiossa.
Äidin kuoltua isän terveys romahti nopeasti.
Hän sai monta aivohalvausta, jotka veivät voimat.
Vahvasta miehestä, joka otti aina tilan haltuun,
tuli aina vain hiljaisempi.
Lähdimme yhdessä viiden viikon risteilylle maailman ympäri.
Vaikka kävimme myös Irlannissa, hän ei halunnut nähdä sisaruksiaan,
koska hän ei ollut hyvässä kunnossa.
Hänellä oli valtimonkovettumatauti.
Hänhän joi giniä ja inkivääriolutta,
mutta kaksi tupakka-askia joka päivä teki tehtävänsä.
Koit suuria menetyksiä hyvin nuorena. Veljesi kuoli.
Veljeni David kuoli, kun olin 12-vuotias.
Äiti kuoli, kun olin 18. Isä kuoli, kun olin 20.
Varmasti raskasta nuorimmaiselle. -Kyllä.
Kun menettää läheisen, oli minkä ikäinen tahansa,
voi tehdä valinnan ja miettiä: "Miten selviän tästä?"
Todellinen oppitunti elämästä. -Niin.
Luhistuuko vai lannistuuko loppuiäkseen?
Vai ottaako se opetuksena siitä, että elämä on lyhyt,
ja nauttii lasin viiniä, nauraa ja pitää hauskaa,
ja vaalii muistoja, eikä ikinä unohda läheisiään?
Siinä se juju on.
Jos ei unohda rakkaitaan, he ovat aina läsnä.
Muuten voi äkisti päätyä heidän luokseen.
Perheeni rakastaa toisiaan yhä.
Mike-setä on varmaan eniten isäni kaltainen.
He tekivät paljon töitä yhdessä.
Brian-setä ja Nora-täti ovat samanlaisia, ehkä äitiinsä tulleita lempeydessään.
Naurua riittää aina, vitsit lentelevät.
Kuka sinusta on kaikista ilkein suvussamme?
Sinä. Ja kaikki olisivat siitä samaa mieltä.
Et sitten epäröinyt yhtään. -En hetkeäkään.
Nora vastaisi takuulla: "Michael."
Nora ei ole kyllä uskottava.
Brian sanoisi samaa. -Brian ei ole uskottava.
Jaaha, kukaan ei ole uskottava.
Mutta sinä olet eniten isän kaltainen,
ja siitä kaikki ovat samaa mieltä.
Kun me neljä olemme yhdessä, pidämme hauskaa, juomme rommikolaa,
nauramme ja naljailemme toisillemme kuin mikään ei olisi muuttunut.
Olemme hyvin läheisiä.
Meille se oli elämänilon vaalimista.
Sitä se oli.
Joskus se käy ihan työstä.
Mutta on ihailtavaa,
että joku jaksaa elää niin.
Uskon, että siksi Martysta pidetään niin paljon.
Hän yrittää aina jakaa iloa ympärilleen.
Saitko sen? -Kyllä, Shortin nelikko!
Ryhmähali!
Täällä ollaan, Ken, kaikkien näiden vuosien jälkeen!
Mitä tuo on? -En tiedä.
Ryhmähali! -Ryhmähali!
Tulimme kaikki samasta kohdusta.
Ryhmähali! -Ryhmähali!
Meitä oli viisi, nyt vain neljä.
Ryhmähali! -Ryhmähali!
Voi kurjuutta…
Ne olivat raskaat kahdeksan vuotta. -Se oli ikävä ajanjakso.
Hautaustoimisto oli pikavalinnoissa. -Kyllä.
Mutta naurua riitti silloinkin. -Kyllä.
Mutta niin pitääkin olla.
Keskustelumme tuntuu vähän jumittavan, Larry.
Steve tulee ehkä illalliselle. -Selvä.
Laitan sinulle kahvit tulemaan.
Yksitoista, kaksitoista…
kolmetoista.
Voisin tässä samalla imitoida Richard Burtonia. Valmiina?
Herran tähden,
kertokaamme apeita tarinoita kuninkaiden kuolemasta.
Kuinka jotkut kukistettiin, jotkut kaatuivat sodassa,
jotkut myrkytettiin vaimojensa toimesta. Kaikki surmattiin.
No niin, olen valmis, Lawrence.
Miten juot kahvisi? Laitetaanko sinappia?
Pari vuotta sitten olit juuri siirtynyt SCTV:stä Saturday Night Liveen.
Ja nyt viime aikoina olet ollut elokuvissa päärooleissa.
Olet mukana tosi isoissa tuotannoissa.
Aika hyvä diili. -Niin on.
Tosin sekin on mahdollista, että se loppuu milloin vain.
KOLME KAVERUSTA
Ensimmäinen elokuvani oli Kolme kaverusta.
Kaikki saivat yhtä paljon palkkaa, mutta mukana oli kaksi isoa staraa.
Olen Lucky Day. -Olen Ned Nederlander.
Olen Dusty Bottoms. Ja me olemme…
Kolme kaverusta! -Kolme kaverusta!
Tiesin, kuka Marty oli. Pidin häntä nimekkäänä.
Hän sanoo usein olevansa se "halpa kaverus".
Kaikki eivät ehkä tunne meitä, joten sanotaan nimemme.
Martin Short.
Meistä tuli nopeasti ystävät naurun kautta.
Olit loistava kohtauksessa, jonka juuri teimme.
Ja kerronpa, miksi.
Onnistuit sulautumaan taustalle, etkä yrittänyt erottua tai olla hauska.
Se on tärkeää, kun teemme kohtauksia yhdessä.
Koska jos yrität olla hauska, yleisö alkaa inhota sinua.
Koska kun minä olen ruudussa, aurani ulottuu katsojiin asti.
Komiikan auraani ei pidä koskaan häiritä.
Kun kuvaat Chevyn kanssa, revittele silloin täysillä.
Eli pöljäilen…
Pöljäile isosti ja ota kohtaus haltuun. Mitä teet, kun olet minun kanssani?
Jään hillitysti taustalle.
Ja Chevyn kanssa…
Pöljäilen täysillä. -Loistavaa,
Kiitos, Steve. -Ei kestä.
Hieno juttu, kiitos. -Ei kestä.
Pelasimme paljon Scrabblea.
Sujautin Chevylle lapun, jossa luki:
"Saat kiksauttaa vaimoani Nancyä E- tai Q-kirjaimesta."
Chevy tykkäsi juuri sellaisesta huumorista.
Hän sanoi: "Haen sinut. Ajetaan töihin joka päivä yhdessä."
Ja niin meistä tuli ystäviä todella nopeasti.
Joskus elämä näyttää vihreää valoa.
Ja joskus punaista.
KOOMIKOT EIVÄT AUTA
Voiko elokuva olla noin huono?
En voi suositella Kolmea kaverusta.
TÄYSI FLOPPI
Elokuvamme hävisi ensi-illassa Eddie Murphyn Kultaiselle lapselle.
Mutta siitä on tullut erityisesti nelikymppisten miesten suosikki.
Hänellä on jännä suhtautuminen epäonnistumisiin.
Lorne, Steve ja Marty…
Jos puhutaan Kolmesta kaveruksesta,
he ovat vasta nyt sisäistäneet sen, miten suosittu se on.
Kun kerroin Martylle, miten tärkeä leffa oli minulle,
hän sanoi: "Niin, mutta se hävisi Kultaiselle lapselle."
Muistan, kun Justin Timberlake kertoi hänelle, miten tärkeä leffa oli.
Se valkeni hänelle pikkuhiljaa.
Emme edes muistaneet sitä, että se hävisi ensi-illassa Kultaiselle lapselle.
Meistä leffa oli mahtava, ja hän saisi vihdoin uskoa sen.
Mutta tuolloin kukaan ei pitänyt minua minään elokuvatähtenä.
Sitten teimme Pienen suuren seikkailun. Se on huippuhyvä leffa.
PIENI SUURI SEIKKAILU
Koeyleisö hullaantui siihen.
Etkö siis tiedä mitään tästä kokeesta?
Mistä kokeesta?
Minut on pienennetty.
Minut piti ruiskuttaa laboratoriokaniin,
mutta jotenkin päädyinkin sinun sisääsi.
Mutta kukaan ei mennyt katsomaan sitä.
Sitten tuli Cross My Heart.
Jos seuraavat viisi deittiäsi ovat minua huonompia, soitatko minulle?
Enpä usko.
En tiedä, oletko nähnyt sen leffan tuottoja.
Leffoja tehtiin kuukausia putkeen isolla porukalla,
eikä sitten nähty enää koskaan.
Me päätimme, että sinä olisit tuottaja,
ja että me jatkaisimme yhteistyötä.
Siitä on 40 vuotta.
Moni katuu asioita koko elämänsä. Mutta sinä et vaikuta sellaiselta.
En. Siinä mielessä noudatan Sinatran laulun sanomaa.
On hetkiä, joita olen katunut Mutta suotta niitä surrut
Se on tavallaan elämänfilosofiani.
"Ruokin kanat.
Ja kerään munat."
Iso vene!
Iso vene?
Niin.
Kuulitko sen?
Kuulin. -Jaha.
Vuonna 1987 Nancy ja minä ostimme talon,
koska olin sopinut kahdesta elokuvasta.
Allekirjoitettuani lainapaperit toinen leffa peruuntui.
Mietin, etten ansaitse tällaista. Olin 37-vuotias.
Ei minulla ole oikeutta katsella merta olohuoneestani.
Sanoin Nancylle: "Mitä jos emme voi pitää tätä?
Mitä jos emme voi ylläpitää sitä?"
Hän sanoi, että no, sitten muutetaan.
Meistähän siinä oli kyse.
Meistä.
Jos katsoo hänen uraansa, jotkin jutut menivät mönkään.
Anteeksi, niinhän se on.
Mutta seuraavana päivänä hän oli jo kehittelemässä jotain uutta.
Vuonna 1992 tein ensimmäisen Broadway-musikaalini -
Bernadette Petersin kanssa.
-Paula -Tuon nimen tunnistan
Olen pähkinöinä Paulaan
Laulusi saa sydämeni pamppailemaan
Onnistunut otto kameran edessä tuntuu aina hienolta.
Mutta kun ensi-illassa lavalla saadaan iso musiikkiesitys purkkiin -
yleisön hurratessa, se on kuin suoraan elokuvista.
Sinä kannat suurta kaunaa Se on Empire State Buildingin luokkaa
Miten pääsee Broadwaylle? Miten se onnistuu?
Olin kuvaamassa elokuvaa San Juanissa.
Miten se onnistuu?
Osasin laulaa, mutta tein komedioita.
Komedioissa ei voi laulaa aivan tosissaan.
Yleisö odottaa, että pian jotain putoaa niskaan.
Tuttu kasvo. En tiennyt laulutaidoista. -En tiennyt laulutaidoista.
Olen tiennyt koko ajan. Maailma saa tietää tänään.
Sehän muuttaa elämän.
Se on aina ollut unelmani.
Jokaisen näyttelijän kannattaa hankkia lavakokemusta New Yorkissa.
Ilman sitä jotain jää puuttumaan. -Niinpä.
TONY-PALKINTO – PARAS MIESPÄÄOSA
On valtavasti ihmisiä, joita minun täytyy kiittää -
ja pitäisi kiittää, mutta -
totuus on, että tein kaiken ihan itse.
Hänen ja Steve Martinin uusi elokuva saa ensi-iltansa ympäri maata.
Nimi on Morsiamen isä.
Martin…
Monien mielestä sinä olet elokuvan tähti ja varastat koko show'n.
En tiedä siitä, mutta elokuva on tosi hauska.
Miten kuvailisit Morsiamen isä -elokuvaa?
Se on koskettava elokuva. -Niin.
Se on hauska elokuva. Siinä on monia tunteikkaita hetkiä.
Ja hyvin hienostunutta huumoria ja hyvin karkeaa huumoria.
No heippa!
MORSIAMEN ISÄ
Anteeksi viive. Olen Franck. Hauska tavata.
Se on hyvä esimerkki överiksi vetämisestä ja siitä, miten se saadaan toimimaan.
Franck ilmensi Steve Martinin hahmon ulkopuolisuuden tunnetta koko prosessista.
Meillä on ongelma. Hanck ei halua valmistaa kanaa.
Mitä että?
Kimberly Williamsin ja Dianen hahmot ymmärsivät häntä.
Minä taas en.
Mutta missä määrin voi vetää överiksi?
Käy.
Vieraslista puuttuu vielä,
mutta häät ovat kotona 6. tammikuuta, eikös juu?
Tuottajat suhtautuivat hahmoon epäillen.
Vieraslista puuttuu vielä, mutta häät ovat kotona 6. tammikuuta…
Teimme siitä aina vain hillitymmän.
Vieraslista puuttuu vielä, mutta häät ovat kotona 6. tammikuuta, eikös juu?
Lopulta Steve sanoi: “Ihan totta, minusta tämä toimii hyvin.”
Kaikella kunnioituksella, tervetuloa 90-luvulle.
Puheestasi ei saa mitään selvää. Sanotko oikeasti jotain?
Sanoin Charlesille, että on huikeaa olla täällä.
Näytät komealta solmiossa.
Väristä en tiedä, mutta paita on kiva.
Aivan.
Steve esittää morsiamen isää.
Pidätkö Stevestä enemmän kuin minusta?
Sanotaan vaikka näin,
ja tämä kuulostaa pinnalliselta,
ja jos niin on, minut tulkitaan väärin.
Stevestä voi olla minulle enemmän hyötyä.
Voitko käyttäytyä hetken kuin normaali lapsi?
Katso minua kuin ihminen.
Et pysty siihen.
Katso minua kuin ihmislapsi!
Älä pelleile.
Järjestän sinut lentokoneeseen.
Onko selvä?
Se on selvä, että rakastan sinua.
Olin 40, kun esitin kymmenvuotiasta Cliffordia.
Marty Short on loistava näyttelijä.
Hän esittää usein koomisia hahmoja.
Siksi sitä ei ehkä edes tajuta,
etteivät koomiset hahmot ole helpompia,
vaan vaikeampia.
Oletko koomikko, joka näyttelee, vai näyttelijä, joka pitää komediasta?
Varmaankin näyttelijä, joka tekee komediaa.
Tai mitä tahansa on tarjolla.
Olet aika kärsimätön huipputerapeutiksi.
Jospa kuule selitän asian omin sanoin.
Kiva, kiitos. Käy hyvin.
Mikä saa sinut kiinnostumaan elokuvasta?
Ei siis raha…
Voi kuule. Rahahan se.
Saanko sen kameran, kiitos?
TAKKUAIVOT TAKILASSA
Totta kai, pomo.
Yli 90 prosenttia urastani -
oli kaupallisesti täysi floppi.
MOUKAN TUURIA
Mutta oli myös elokuvia, jotka menestyivät, ja ne pelastivat urani.
MARS HYÖKKÄÄ!
Nekö voivat lukea ajatuksiamme?
En tunne sinua.
Enkä tiedä töitäsi.
Mutta olet mielestäni lahjakas nuori mies,
ja siinä en koskaan erehdy.
KOLME KARKURIA
Mitään selvää strategiaa ei ole ollut.
En ole mikään varsinainen bisneshai.
Paskiainen.
Niin?
Olen epäonnistunut usein.
En silti ole ikinä ajatellut, etten ole arvokas tai että siitäs sain.
Olet oikeasti saalistaja.
Ihmiset odottavat sinun myöntävän sen.
Siis toisin kuin…
Mikäs sinä sitten olet, Mitch?
En ymmärrä sitä, jos joku sanoo: "Oli aivan kamalaa tehdä sitä leffaa.
Vihasin joka hetkeä, mutta toivottavasti se menestyy."
Elokuvan menestyminen vain lippuluukulla on hyvin epätodennäköistä.
Tärkeintä on kokemus ja millainen muisto tekemisestä jää sieluun.
Oliko se luovaa? Oliko se hauskaa? Oliko hauskoja illallisia?
Oliko hyvä meininki?
Ai mitä?
Ahaa!
Viihdettä luvassa tänä iltana!
Lavastamme aamiaiskohtauksen, vaikka olen jo syönyt.
Herranen aika, että on nälkä.
Sudennälkä.
Voi veljet.
Onpas hyvää.
21. KESÄKUUTA 1993
Tämä on Snug Harbour, ja juon tässä kesän ensimmäistä vodkatoniciani.
Kas kun tänään on kesän ensimmäinen päivä.
Sanoin siis…
Niin että on kesän ensimmäinen päivä, Henry.
Tykkääkö iskä olla täällä? -Tykkää.
Upea mökkimme, joka on Kanadassa…
Katso, äiti! Näin korkealle.
…oli Nancyn ostos.
Minä en nähnyt sitä etukäteen.
Ja tuolla ovat lapset.
Seisoin tiskipöydän ääressä,
kun hän kertoi Martylle ostaneensa mökin.
Kysyin, oliko Marty edes nähnyt mökkiä. Ei kuulemma ollut.
Mietin, että voi jestas. Voisinko tehdä noin? Ehkä pitäisi.
Tein aina kaiken, mitä Nancy käski. Hän oli sellainen.
"Larry, kipaisepa nyt hakemaan nuo jutut tänne, jooko?"
"Kyllä, Nancy."
Kuka ei olisi tehnyt, mitä ikinä hän pyysi?
Hänessä oli sellaista lempeää auktoriteettia.
Sano jotain hauskaa.
Täällä ollaan kamujen kanssa…
Tämä on niitä paikkoja, että kun tänne palaa -
pitkänkin ajan jälkeen, tuntuu kuin ei olisi koskaan lähtenytkään.
Olen aina ajatellut, että jos taivas on olemassa,
ehkä se on se ikioma lempipaikka, jonne saa jäädä ainiaaksi.
Tämä olisi se paikka.
Tuossa on Meg Kasdan.
Päästä irti, Ollie.
Heippa, Marty.
Hei, kultanen. Tervetuloa Snug Harbouriin. -Kiitos. Upea paikka.
Ja tuossa on tietenkin -
Larry Kasdan.
Hei, Martin.
Heippa, Larr.
Täällä on mahtavaa. Onnittelut aivan upeasta paikasta.
Kiitos. Tätä ei olisi saatu ilman Cross My Heartia.
Eli minäkin olen kantanut tässä korteni kekoon.
Heti kun sinne saapuu, astutaan suoraan Martyn maailmaan.
Anteeksi, Andrea. Mitä te pelaatte?
Monopolia.
Hampparit ovat grillissä,
ja keittiössä on kanadalaisia vihanneksia,
joita Catherine O'Hara on ystävällisesti pilkkomassa.
Vau.
Tervetuloa…
Suurkiitokset, että saamme nauttia…
…Dole-Shore kartanoon. -…tästä ihanuudesta.
Täällä on kivaa. Tietääkö agenttisi, että olet täällä?
Agenttiani ei kiinnosta pätkääkään, missä olen.
Oletteko syöneet täällä yhtään piirakkaa? -Paljonkin.
En minä kyllä… -Minussa se ei näy…
Hän tekee aina drinkin, jota oli juonut Jamaikalla.
Ting. Nyt teen sinulle drinkin.
Auts.
Ai niin. Sinullahan on alkoholiongelma.
Kas noin.
Laitetaan jäitä.
Niin ja minusta peseytyminen on nynnyjen hommaa.
En ole pessyt käsiäni hetkeen.
Sitten avataan Ting.
Olepa hyvä.
Tämä on minun pikku tyttöni.
Anna mennä, Tom. -Joo.
Kuusikymmentä… -73!
69! Ei kun siis 65!
Voi, Marty. Näytän kamalan pullealta.
Älä osu siihen…
Haloo? Hei.
Kyllä, Snug vuosimallia -96!
Mitä tapahtui? -Haaroväli vähän hellänä. Kai viime yöstä.
Voi jukra! -Ja taas mennään.
Hän on Hollywoodin parhaiten verkostoitunut kaveri.
Hän tuntee kaikki aivan ylimmästä johdosta alimpaan johtoportaaseen.
Olemme onnellisempia kuin koskaan.
Tässä on vanhin poikamme, Tom.
Aiotko koskaan hankkia töitä?
En, iskä! Opin juuri sanoja kanadaksi.
Hän on meille silti rakas.
Kun tapasimme,
hän matki Tony Bennettiä ja lauloi "I Left My Heart in San Franciscon".
Silloin tajusin,
että tämän kaverin kanssa haluan hengailla aina kun mahdollista.
Tommy!
Mahtavia nuo ilmeet.
Lapsemme olivat samanikäisiä,
joten järjestimme isoja perheillallisia ja grilli-iltoja.
Vietimme aikaa yhdessä,
koska kukapa ei haluaisi olla -
Martyn seurassa?
Haluaako joku punaviiniä? -Ottaisin mielelläni.
Meillä oli samanlaiset elämäntilanteet.
Totta, niin oli.
Ja tässä on Nancy Short.
Hyvää äitienpäivää, Kate.
Hän on äiti, jota todella ihailen. Ja tässä on Oliver.
Herra Henry Short.
Tom ja minä olemme vanhoja ystäviä, samoin Rita ja Kate.
Meillä kaikilla oli samanikäisiä lapsia. Se oli tosi hyvä juttu.
Monesti piti vain keksiä keino -
saada muksut touhuamaan yhdessä, niin saatoimme jutella.
Meillä oli varmaan yhteensä -
ainakin 17 tai 15… No, paljon lapsia.
Ojennatko sen minulle?
Martyn sydämellisyydestä kertoo paljon se, miten paljon lapseni tykkäävät hänestä.
Ja miten jo pienestä pitäen lapseni halusivat olla Martyn kanssa,
mennä istumaan hänen viereensä päivällisellä,
juttelemaan ja esiintymään hänelle.
Odota hetki. Lucy, Ethel? -Se on minun!
Lucy! Ethel!
Juuri näin Ricky teki.
Kenestä heidän pitää tykätä?
Nyt on synttäripäiväni, ettekö muista?
Minusta tykätkää, ei kenestäkään muusta!
Ei tyhmistä vanhemmistanne.
Tom ja Rita. Hohhoijaa!
Ja Steven ja Kate. Ne on siis niin nähty.
Hänelle ystävät ovat heti perheen jälkeen tärkeintä elämässä.
Sellaista asetelmaa ei ole ihan helppoa saada toimimaan.
Minä olin miesten kanssa parhaat kaverit, ja Steven taas naisten kanssa.
Siksi se olikin niin…
Etkös tehnyt siitä elokuvankin, Larry?
Marty! Sinun on pakko tulla mukaan tanssimaan.
Ja nyt näin.
En pysy ikinä mukana siinä sanailussa,
jota Tom, Marty ja Walter harrastavat.
Niinpä minä turvauduin videokameraani.
Nämä veriset jalanjäljet kertovat viimeisestä hypystä.
Katsokaa todisteita.
Marty ja Tom saivat päähänsä tehdä loppukohtauksen Butch ja Kid -leffasta.
Kovin surullista, koska me kerta kaikkiaan kuolemme.
Ole valmiina ampumaan pahiksia.
On vain yksi keino. Täytyy hypätä, kerta kaikkiaan.
Tiedän. Meidät ammutaan.
Mennään siis.
Hyppään ensin. -Etkä.
No hyppää sinä. -En!
Mikä sinua vaivaa? -En osaa uida!
Mitä höpiset? Henki lähtee jo pelkästä pudotuksesta.
Äiti aina sanoi, että kalliolta hyppääminen on kuin suklaarasia.
Ei koskaan tiedä, mitä tulee vastaan. -Totta.
Mennään, Forrest. -En osaa uida.
Tosi hauskaa.
Taivaan tähden, henkihän lähtee jo pelkästä pudotuksesta.
Voi paska! -Voi paska!
Nyt lähdetään Jiminy Glickin messiin.
Tänään vieraanamme on täysiverinen ikoni.
Steven Spielberg on täällä! Hei, Steven.
Hei. Kiva nähdä. -Oletko voittanut Oscarin?
Olen. -Miten ihmeessä?
Olet tehnyt tosi monta elokuvaakin. Milloin se iso hitti tulee?
Mitä tarkoitat isolla hitillä?
Jotain, mikä kolahtaa yleisöön.
Se olisi hienoa, koska minusta olet etevä.
Jiminy Glick, legenda omasta mielestään.
Haastattelija, jollaista ei ole ennen nähty.
Hän kysyy kysymyksiä, joihin kukaan ei halua vastata.
Haluatko donitsin? -Kyllä.
Tyhmä korona!
Otapa siitä.
Ideana oli surkea haastattelija, joka ei tiedä haastateltavasta paljonkaan.
Sekoitat minut Michael Keatoniin. Hän on tuttuni ja myös hyvä näyttelijä.
Teillä on täysin eri tyyli, koska Keaton on hyvin realistinen.
Sinulla on tällaisia maneereita: "Anteeksi, mitä?"
Mikä on tietysti ihanaa. Hetkinen, joku…
Haloo?
Heippa, Dixie.
Hän laukoi surutta ilkeyksiä, jotka osuivat vähän arkaan paikkaan,
ja silti haastateltavat olivat tikahtua nauruun.
Noin tyhjä katse ei tarkoita, etteikö vintillä olisi silti täysi rähinä päällä.
Toivoin vieraaksi supertähteä, mutta on hienoa saada tänne Bill… Hader.
Ei kovin hohdokas nimi, vai mitä? -No ei.
Esimerkiksi Leo DiCaprio on vangitseva. -Niin.
Mutta Bill Hader kuulostaa ikkunanpesijältä.
Hahmo paljasti, mitä Marty ajattelee showbisneksestä.
Milloin leffa ilmestyy? -11. heinäkuuta.
Harmi, olen reissussa.
Saat paljon huonoja arvosteluja.
Miltä se tuntuu ja miten käsittelet sitä, Steve Martin?
Monet saavat huonoja arvosteluja. Charlie Chaplin sai niitä runsaasti.
Buster Keaton sai huonoja arvosteluja. -Ei oikeastaan.
Ei siinä määrin kuin sinä.
Vallassa olevat typerykset ovat aina kiehtoneet minua.
Päiväsaikaan tv on täynnä tyyppejä, joilla on oma show.
Heidän avustajaparkansa ovat hädissään, koska tonnikalavoileipä oli myöhässä.
Ja karjutaan: "Mitä tonnikalaa tämä on?"
Kiva. Soitan takaisin.
Hei, Leah. Mitä kuuluu? -Hei, herra Glick.
En pidä keltaisista korostuskynistä. Ne eivät ole hauskoja.
Halusin hahmon, joka käy PR-tilaisuuksissa.
Olin mukana Moukan tuuria -elokuvassa.
Siinä mehiläinen pisti minua, ja sain allergisen reaktion.
Nancy sanoi kuvauksissa: "En edes tunnista sinua."
Minusta se oli mahtavaa.
Emmy-gaala oli ihan nurkan takana.
Hei, minä olen Jiminy Glick, suoraan "Lalawoodista".
Olen ihan täpinöissäni! Olen Emmy-gaalassa.
Halusin paikalle, ja mieluummin jonain muuna kuin omana itsenäni.
Juttelen tässä John Legworthin… Lig… Lock…
John. -Lockwo…
Olit töissä sirkuksessa. -Kummajaisena jonkin aikaa.
Monilla on puujalat. Et tarvinnut niitä.
En tarvinnut. Olen iso ja hontelo. Ja mitä…
Tuohan maistuu hyvältä. Mitä siinä on?
Kiva nähdä taas. Olet tainnut hoikistua paljon.
Kiitos rasvaimun kaikista mahdollisista aukoista.
Tuntui, että hän voisi improvisoida Jiminy Glickillä loputtomiin.
Eikö totta?
Sinä olet aivan erityinen. -Kyllä.
Kiitos paljon.
Tosin en ollut kuullut tuota naurua.
Hän puhui kimakalla äänellä ja sitten matalalla äänellä.
Ja hän keksi aina jotain osuvaa,
kun hän puhui matalalla äänellä.
Kuten se muistirohto, jonka hän unohti.
Herra jumala! En kyllä usko.
Se oli täysin absurdia viihdettä. Hän löi lekkeriksi koko homman.
Ja vastapäätä istuva pelle riepotteli uraamme.
Kiitos. -Haastattelu on ohi.
Voi herran tähden!
Soittakaa joku muu tilalle!
Siinä hahmossa oli kunnon punk-asennetta.
Mitä sinulla on hampaankolossa natseja vastaan?
Ai hampaankolossa?
Sinä tunnut aina lyttäävän… -Hampaankolossa?
Sinähän aina lyttäät natseja.
"Ja näin Mel Brooks toistaa itseään ja lyttää taas natseja."
Et halua ikäviä otsikoita, vai?
En niin, mutta kun olen kotona ja näen…
Kun olen…
Mutta kyllä Jiminyssäkin oli tiettyä hienostuneisuutta.
Se pehmeä ja empaattinen puoli.
Ja se monitasoisuus.
Jiminyssä on kaikki komedian tasot.
Työn täytyy olla itselle mielekästä.
Sen pitää olla omasta mielestä hauskaa.
Että sitä ei malta odottaa ja sitä haluaa tehdä.
"Haluan ystävieni näkevän tämän." Sitä haluan.
Tämä on ollut kerrassaan hauskaa.
Tämä on sekopäisin haastattelu, jonka olen ikinä antanut, jumalauta.
On joulu 2003.
14-vuotias Henry Short on vastannut kuusen koristelusta.
Hyvältä näyttää.
Näinkö? -Joo.
Pidämme aina pikkujoulut, ja vieraat esiintyvät.
Onko täällä muita?
Marty esitti aina avausnumeronsa ja sitten kommentoi muiden tekemisiä,
aivan kuin ei olisi jo muutenkin nolottanut.
Kuka muistaa Yksin kotona -leffan?
Varmaan muitakin hittejä on ollut.
Hyvät naiset ja herrat, Danny Aykroyd!
Olen Glenn Frey, se Eaglesin iloinen kotka.
Sally Field, hyvä yleisö!
Kas noin.
Kas noin. Sally Field, hyvä yleisö.
Ja nyt todellinen superhulttio. Steve Martin laulaa meille!
Ne bileet vaativat aika lailla töitä.
Kerran minulla meni puoli vuotta oppia "Auld Lang Syne" banjolla.
Oli aina pakko keksiä joku helvetin laulu.
Ei sinne voinut vain mennä pöperöiden ääreen kuten normaalit ihmiset.
Piti palkata laulunopettaja.
Pikkujouluista tuli niin suositut, etteivät vieraat mahtuneet heille.
Kysyin Nancyltä, että miten hän aikoo karsia listaa.
Hän sanoi: "Jos vieraat eivät tiedä lasteni nimiä, he jäävät pois."
Myrsky on tulossa.
Se on tulossa.
Kuulitko tuon?
Pitäisikö minun hakea lapset?
Joo, en haluasi lähteä nyt ajamaan.
Selvä.
Parasta soittaa heille.
Pitäisikö mennä sitten klubille syömään?
Tehdään niin. -Selvä. Voitko soittaa ja kysyä?
Herra jumala!
Voi taivaan tähden.
Minä…
En oikeasti näytä tältä.
Nancy.
Vastaa puhelimeen!
Kuulin kerran terapeutin sanovan, että jotkut parit -
ovat yhteydessä suoraan keskenään.
Jotkut taas ovat yhteydessä asioiden kautta.
Heillä yhteys toimii vain eri tavoin.
Heillä oli tällainen yhteys.
Nancy piti kaikkea, mitä hän sanoi, hulvattoman hauskana.
Ja se nauru tuli suoraan sydämestä.
Eikä se ollut vaimon lojaaliutta, vaan häntä oikeasti nauratti.
Tyyliin: "Kerro taas se juttu."
Hän oli miehensä suurin fani.
On tosi liikuttavaa katsoa niitä kotivideoita, joita Martylla on.
Videoilla näkyy, kuinka hän katsoo Martya -
ja nauraa aivan kippurassa.
Se ei ollut mitään egon pönkitystä, vaan hänestä Marty oli yksinkertaisesti -
maailman hauskin tyyppi.
Äiskä tanssii iskän tyylillä.
En osaa sitä kuin sinä. Mikä se toinen oli?
Vuonna 2007 hän epäili, että hänellä oli tyrä.
Lääkäri arveli samaa, mutta halusi kuitenkin kuvata sen.
Tutkimuksissa kävi ilmi, että se olikin munasarjakysta.
Tietysti joku juorusi siitä heti National Enquirer -lehdelle.
Siellä se sitten julkaistiin.
Managerini Bernie Brillstein soitti ja sanoi:
"Hei kuule, kaksi asiaa.
Huono uutinen: Juttu on kolmossivulla. Hyvä uutinen: Kuva on tosi hyvä."
Parin päivän päästä saimme tietää, että se oli syöpä.
Martylla oli töitä kesken.
Hänen perheensä, Nancy ja kaikki sanoivat,
ettei hänen pitäisi keskeyttää töitään vain siksi,
että sairaus etenisi ja tekisi tuhojaan.
Yhdessä vaiheessa oli pakko kuvata Damages-sarjaa.
Asiakkaani eivät syyllistyneet mihinkään.
Kukaan ei tiennyt. Glenn ilakoi: "Marty on täällä!"
Ja minä: "Niinpä! Menee vielä pikku hetki pukuhuoneessa."
He tulivat syömään meidän mökillemme.
Nancy sanoi: "Tule makuuhuoneeseen. On asiaa."
Ja tietysti menin omaan makuuhuoneeseeni Nancyn kanssa, koska hän käski.
Hän kertoi, että hänellä on syöpä, ja mitä oli meneillään.
"Selvä, kaikki järjestyy."
Hän kertoi kaikki faktat, koska halusi vain, että tiedän.
Sitten palasimme pöytään.
Silloin vain toivoimme parasta.
Ei sitä silloin ihan alussa tiennyt.
Jossain vaiheessa -
alkoi olla selvää, ettei hän selviäisi.
Nancyn ansioksi on sanottava, että silloinkin hän oli oma itsensä,
peloton ja päättäväinen, kuten sinäkin tiedät.
Taistelija.
Se mimmi pystyi mihin vain.
Hänestä huokui asenne,
että ihan sama syövälle, hän eläisi elämäänsä kuten halusi.
Hän pelasi tennistä kovista kivuista huolimatta.
Olin Snug Harbourissa -
sinä kesänä, ja hän kuoli syyskuussa.
Heippa, rakas. -Hei, kulta.
Meillä on tosi kivaa. -Ihanaa.
Menimme hänen jaksamisensa mukaan. Hän määräsi tahdin, ja me seurasimme.
Yleensä hän oli positiivisella mielellä.
Kun hän sairastui, hän päätti taistella sitä vastaan.
Aina kun hän sai uutta solunsalpaajahoitoa,
hän sanoi kaikille: "Olen parantunut."
Kerran hän luki netistä sairaudestaan ja päätti, ettei enää tee niin.
Hän ei halunnut tietää. Hän halusi jatkaa elämäänsä, kunnes ei enää pystyisi.
Marty oli upea tuki vaimolleen, koska antoi hänen tehdä niin.
Se oli kaunista katseltavaa.
Laula, Nan.
Unohtumaton
Sellainen olet kaikin tavoin
Ikuisesti ja ainiaan
Sinut muistetaan
Steve Martin sävelsi kappaleen vuosi sitten kuolleelle Nancy Shortille.
Omistin sen ystäväni Marty Shortin…
Anteeksi. Ei se mitään.
Anteeksi.
Jospa vain soitan sen.
Kuten kaikissa perheissä, menetysten kanssa on vain opittava elämään.
Niin käy meille kaikille.
Meidän pitää iloita yhteisestä ajastamme, eikä unohtaa sitä koskaan.
En osannut kuvitella Martya ilman Nancyä.
Niin.
Miten hän jatkaisi elämäänsä ilman häntä? Miten hän voisi olla enää hauska?
HAUSKUUDEN TYYSSIJA
Ensin hän uppoutui lastensa ja perheensä arkeen.
Sitten hän uppoutui työhönsä.
Katsoin Martya ja ajattelin,
että voi taivas, taas hän joutuu käymään tämän läpi.
Eikö jo riittäisi?
Puhumme Nancysta avoimesti. Emme väistele aihetta.
Joskus kun puhumme puhelimessa, emmekä ole jostain samaa mieltä, sanon:
"Pyydäpä Nancy puhelimeen. Hänellä olisi tästä vähän eri näkemys."
Hän käsitteli sitä huumorin avulla ja yritti löytää ilon aiheita.
Kerrothan kaikille, miten tärkeää nauru on?
Yritin auttaa häntä.
Varmistaa, että hän pärjää.
Heippa, video.
Kunnes hän pärjäisi taas omillaan.
Hän teki paljon töitä.
Joulun aikaan
Mitä ihmettä oikein touhuat?
Hän kertoi, että tien päällä ollessaan hän oli tottunut olemaan erossa Nancystä.
Kun hän teki töitä, menetys ei ollut niin kouriintuntuva -
kuin jos hän olisi ollut kotona yksin.
En osaa kuvitella häntä ilman jatkuvaa menoa.
Jos hän luovuttaisi, se olisi hänestä varmaan epäkunnioittavaa Nancyä kohtaan.
Meillä piti olla tapaaminen, enkä silloin tiennyt,
että hän oli menettänyt vaimonsa muutamaa vuotta aiemmin.
Hän oli tosiaankin menettänyt toisen puoliskonsa.
Siten Lorne Michaels kuvaili minulle, millainen menetys se oli ollut.
Tein silloin live-yleisön edessä sarjaa,
joka oli vähän vinksahtanut ja imelyyden rajamailla,
mutta ei kuitenkaan.
Sisustajani halusi feng shuita, mutta minä halusin Wang Chungia.
Hän elää! Hän on elossa!
Joskus, kun tein käsistä, hän saattoi sanoa:
"Tämä on typerää."
Minä siihen: "Eivätkö tyhmät jutut ole joskus aivan parhaita?"
Hän: "Pitäisikö minun vetää pelleperuukki päähän ja juosta rinkiä?"
Osa minusta ajatteli: "Olisiko siinä ideaa?"
FOXIN "MULANEY" EI NAURATA
Jokin siinä ei vain uponnut.
Törmäsin häneen käytävällä,
kun olimme saaneet huonot arvostelut ja katsojaluvut.
Hän tarttui minuun ja sanoi:
"John, tällaista tämä on. 98 prosenttia on epäonnistumisia."
Hän oli tosissaan ja tarkoitti vain, että se on pelin henki.
Ensin mikään ei toimi, sitten jokin juttu toimii.
Nyt Martylla on enemmän vientiä ja kysyntää kuin koskaan.
Hän on mukana sarjassa,
joka on tehnyt suoratoistopalveluiden historiaa.
Hän kiertää esiintymässä yhdessä Steven kanssa.
Se ei kumpua halusta pysyä huipulla,
tai rahanahneudesta tai julkisuudenkipeydestä.
Ei mistään sellaisesta.
Marty tekee sitä siksi, koska se tarjoaa hänelle tilaisuuden pitää hauskaa.
Älkää rakastako minua!
Kiitos. Olen vieraileva juontajanne, Martin Short.
No mutta hei!
Olen näyttelijä, koomikko, filantrooppi -
ja palkittu aikuisviihdetähti Martin Short.
Minulta kysytään aina, miten olen niin energinen.
Yleensä vastaan heille: "Suksikaa kuuseen! Kiitos."
Laitan kaiuttimen päälle.
Niinkö? -Hei kaikki, Steve Martin soittaa.
Hei, Marty. -Hei, Steve.
Soitin vain kertoakseni, etten pidä sinusta tai kavereistasi.
Sinunko piti ihan soittaa ja kertoa tuo?
Ihan oikeasti. Toivottavasti ette tallenna tätä.
Emme missään nimessä.
Nyt riittää. Surkeita vitsejä muuten.
Aivan surkeita. -Tiedän.
Kaikki tietävät sen, että vaikka jotain ystäväänsä ei näe aikoihin,
juttu jatkuu vaivatta siitä mihin se jäi.
Muistatko sen yhden kohtauksemme?
Voisikohan se toimia?
Sen on pakko toimia.
Kerran haastattelimme toisiamme komediafestareilla.
Yksi kysymys.
Teet jotain, mitä minä en, eli imitoit.
Päätimme tehdä sen uudelleen. Martylla oli oma show'nsa.
Itselläni oli bändin kanssa musiikkia ja komediaa yhdistävä show.
Ajattelin, että ehkä voisimme yhdistää voimamme.
Annoimme tälle nimeksi -
"Jos olisimme säästäneet, emme olisi täällä".
Arvatkaa, mikä on parasta Martyn kanssa kiertämisessä.
Ei paparazzeja.
Jännittääkö teitä yhtään, kun astutte lavalle?
Ei yhtään. -Ei yhtään.
Eikö olekin tylsä vastaus?
Hermoilen vähän enemmän kuin Marty. Hän osaa ottaa rennosti.
Ja se, miksi hän hermoilee enemmän… -Koska välitän.
Otan… Kerron samaa vitsiä. -Jep.
Siksi en ole rikastunut, ja Steve taas oikeasti välittää.
Kun mietin Steveä, mitä ei tapahdu usein,
mutta kun mietin,
sinussa minua hämmästyttää eniten se,
miten uskomattoman hailakka olet luonnossa.
Olet vähän kuin kummitus.
Kuin Anderson Cooper, joka jäätyi kuoliaaksi uudenvuodenaattona.
Tämä keskinäinen piikittelymme on ihan hänen syytään. Hän sen aloitti.
Ajattelin, että tämähän on aika hauskaa.
Aloin antaa samalla mitalla takaisin, ja hän jatkoi taas.
Siitä tuli meidän tapamme kommunikoida.
Kun aloimme tehdä Only Murders in the Building -sarjaa,
emme tunteneet vielä Selena Gomezia.
Martyn ja minun välillä oli aina tätä nokittelua,
jota harrastimme aikamme kuluksi kuvaustauoilla.
Pari vuotta myöhemmin huomasin, että Selenakin alkoi tehdä niin.
Miten sinä pääsit tänne? -Ovi oli auki.
En koskaan lukitse ovea.
Älytöntä. -Naapurihenkeä.
Talossa asuu ehkä murhaaja.
Teitä pappoja pelottanee enemmän paksusuolen syöpä -
ja yhteiskunnan muutokset. Surullista.
Marty hehkuttaa aina, miten onnekas hän on.
Kun saa olla hauskojen ihmisten seurassa ja nauraa päivät pitkät harjoituksissa.
Steven mielestä tämä on erityinen hetki.
Se siitä hetkestä.
Käännä kuva nyt itseesi, Marty.
Käsi oli kameran edessä. -Niin oli.
Marty ja minä tykkäämme hioa vitsiä viimeiseen asti.
Niin että siitä tulisi mahdollisimman tarkka.
Kun se on lähes täydellinen, teemme siitä muunnelmia.
Häh?
Herranjestas, Mayberry.
Ei oikeastaan hullumpi. -Ei niin.
Jos sanoo jotain… -R.F.D.
Entäpä ”Herranjestas, Opie!”, tai…
Richie Cunningham? Se oli hänen hahmonsa Onnen päivissä.
Mutta se veisi tehoja Ollie- ja Ron-Ron -jutultasi.
Jospa sanon vain: "Häh?"
Senkin nero! Teit sen taas.
Niin olen. -No niin.
Alusta. -Niinkö?
Ajattelen vain miesparkaa.
Niinpä.
Me muuten pysymme ystävinä hamaan loppuun asti.
Voi jestas. Ei sinun tarvitse kehua minua, etenkään kun katsot suoraan silmiin.
Mitä jos piiloudutaan menujen taakse?
Se voisi toimia, joo.
Jos se yhtään lohduttaa,
saat olla hätäyhteyshenkilöni, jos minä keikahdan.
Voimme käydä yhdessä paksusuolen tähystyksissä.
En voi kuvitella lopettavani.
Toivon, että olen paras versio itsestäni elämäni viimeisenä päivänä.
Opin Martylta, miten tärkeää on osata ottaa elämä vastaan sellaisena kuin se on.
Marty osaa arvostaa elämää.
Komedian alalla kukaan ei vedä vertoja hänen nopeudelleen.
Hän on fiksuin ja hauskin tuntemani ihminen.
Hänellä on synnynnäinen kyky luoda yhteys ihmisiin.
Jos ajattelee sanaa "ilo", Marty on sen ruumiillistuma.
Se on kuin luonnonilmiö.
Hänessä on valovoimaa, ja Marty paahtaa menemään ilon voimalla.
Heippa, kulta.
Mikä ihana päivä!
Michael ja Brian Short.
Varokaa lätäköitä.
Kyllä, söpöläiset ovat Snug Harbourissa.
Vau. Tiedätkö mitä? Helkkarin vaikuttava esitys.
Hei, Marty. -Hei, Andrea.
Heippa, kulta. -Heippa, kulta.
Sinä kuvaat minua, mutta minä kuvaan sinua!
Tämä on lehdistötilaisuus, lapset. Ja he kaikki rakastavat minua.
Mitä teet? Teetkö taas sen ilmeen?
Heippa, Danny! -Hei.
Tervehdys, kapteeni.
Ja siinä on upea Catherine O'Hara! Anna palaa.
Vau!
Mitä mies? -Dave, aikuistuisit sinäkin.
Andrea. Katso äidin takapuolta. -Kauhean iso.
Miten lomailu, Stevie? -Lisää viiniä, majatalon isäntä.
Koirat eivät taida pitää minusta. En tiedä, miksi.
Niinkö? -Siltä se vaikuttaa.
Ehkä sinä… Katsotaanpa.
Anna palaa, tyttö!
Hyvää kiitospäivää.
Lopeta.
Heippa, äiti.
Siinä olivat kaikki uutiset. Palataan taas myöhemmin.
Ja…
Seuraavaan kertaan.
Onko iskä tyytyväinen?
On.
Jiminy, olet haastatellut aivan kaikkia. Mutta et ole haastatellut Martin Shortia.
En niin. En pidä häntä kiinnostavana.
Minusta ihmiset, jotka yrittävät liikaa ja janoavat epätoivoisesti hyväksyntää,
antamatta varsinaisesti mitään syytä hyväksynnälle,
ovat loukkaavia.
Tiesitkö, että hänestä tehdään dokumentti?
No, nykyäänhän kaikista tehdään dokumentti.
Siis oikeasti dokumentteja tehdään -
aivan kaikista ihmisistä, jotka ovat koskaan olleet olemassa.
Olen sitä mieltä, että minusta Martin Short…
Hän osaa matkia kolmea ääntä,
hiustyylejä on kaksi, tanssiliikkeitä neljä.
Varsin kehnot eväät menestyä. Mutta jotenkin hän siinä onnistui.
Mutta ei uppoa minuun. En tykkää yhtään.
OMISTETTU CATHERINE O'HARAN MUISTOLLE
OMISTETTU KATHERINE ELIZABETH SHORTIN MUISTOLLE
Tekstitys: Mirka Pohjanrinne