Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
‫היום יום הקופסאות,‬
‫וזה יום יפה מאוד היום…‬
‫בקליפורניה שטופת השמש.‬
‫שלום, ננסי. יום קופסאות שמח.‬ ‫-היי, מותק.‬
‫מישהו בדלת.‬
‫זה טום!‬
‫חג מולד שמח!‬ ‫-אלוהים! חג מולד…‬
‫דבקון.‬
‫איפה?‬ ‫-כאן.‬
‫כמה חגי מולד חגגנו? מ-72' עד 92', 20 שנה.‬
‫וואו!‬ ‫-יותר מדי אור?‬
‫לא לקמטים שלך.‬
‫ויש את דייב תומאס והריסון תומאס.‬
‫הוא סותם את האוזניים. למה?‬
‫זה בגללך?‬
‫אה, אהבתי אותך ב"שכחו אותי בבית"!‬
‫היית נפלאה!‬
‫סטיב, מה שלומך?‬
‫אני ממש נהנה כאן, מרטי. אני מתכוון לזה.‬
‫אני אספר לכם משהו על מרטי.‬
‫נניח שאתם מארחים לארוחת ערב,‬
‫ואתם מזמינים את מרטי.‬
‫ואז מתברר שמרטי לא יכול להגיע.‬
‫אתם מבטלים את הארוחה.‬
‫תראו את מרטי.‬
‫- מרטין שורט: החיים קצרים -‬
‫אני יודע. זה יהיה‬
‫אחד מאותם סרטים מכפישים איומים שלא אקדם.‬
‫זה מצחיק שאנחנו צריכים להעמיד פנים‬ ‫שאנחנו לא מכירים.‬
‫כלל וכלל לא.‬
‫זה מבוסס על זה שאנחנו מכירים.‬ ‫-באמת?‬
‫דיברנו אלפי פעמים.‬
‫לארי ואני אכלנו מיליון ארוחות ערב.‬
‫מיליון ארוחות צהריים.‬ ‫-נכון.‬
‫מיליון ארוחות צהריים מלאות תשוקה.‬
‫אנחנו פשוט ממשיכים את השיחה.‬
‫נכון.‬
‫בעסק שלי, יש מסלול קריירה מסורתי.‬
‫טלוויזיה, סרטים,‬
‫ברודוויי, מופע מיוחד משלך,‬
‫ריאליטי, טלתרום חב"ד,‬ ‫תיאטרון ארוחת ערב, "פאלם ספרינגס פוליס",‬
‫ואז התוכנית הזאת.‬
‫לא הייתה ציפייה להיות כוכב.‬
‫לא היה,‬
‫"אימא, זה קרה!" לא היה דבר כזה.‬
‫זה פשוט, "יש משכנתה.‬
‫"יש ילדים.‬
‫"אני במקצוע הכי טוב בעולם. אני ממש בר מזל.‬
‫"איך אני ממשיך להצליח?"‬
‫למה אני מחזיק את הסכין הזאת?‬
‫אני עובד בקומדיה.‬
‫ואני עושה סוג מסוים של קומדיה.‬
‫הנה בא הדוד ג'ק. זרוק אותי!‬
‫זה מבוסס על מערכונים, על דמויות.‬
‫מעט בדיחות.‬
‫אם תקראו תסריט שכתבתי, אין הרבה בדיחות.‬
‫הכול… אתם פשוט צריכים לסמוך עליי.‬
‫מאסטר בונקס, אני עושה את זה בשביל אהבה,‬ ‫אתה יודע? תסמוך עליי.‬
‫אני הכי פחות נהנה בקריירה‬ ‫כשאני מרגיש שאני עושה תפקיד‬
‫שרבים אחרים יכולים לעשות.‬
‫אז אני מרגיש שאני מבזבז זמן.‬
‫כשאני עושה את האמנות הקטנה‬ ‫והלא שגרתית שלי,‬
‫וזה אולי לא טוב,‬ ‫אבל זו אמנות כי היא ייחודית,‬
‫אז אני מרוצה מאוד.‬
‫בואו נתחיל את המסיבה!‬
‫הדמויות שהוא גילם,‬
‫הן לא רק פרודיות על טיפוס מסוים.‬
‫קשה מאוד להפוך‬ ‫דמות ביזארית לחלוטין לאמינה.‬
‫הנה.‬
‫זה מה שהוא עושה.‬
‫ועל מה הספר הזה?‬
‫זה מכתב אהבה, אני מניח,‬
‫עם קורטוב של שנאה, כמו מערבולת של מוקה,‬
‫אם תרצה.‬
‫זה כמו לראות את החבר הכי טוב שלך בעולם,‬
‫שהוא במקרה האדם הכי מוזר אי פעם.‬
‫איך הדמות מתקדמת?‬
‫הכובען המטורף מתקדם יפה.‬
‫אני לא יודע. עוד לא פיצחתי אותו.‬
‫אולי האנגלית שלו עממית.‬
‫שלום. יש עוד תותים שם למטה, נמנמן?‬
‫יש כריכים מקולקלים?‬ ‫אני אוהב כריכים מקולקלים, ואתה?‬
‫אולי זה.‬ ‫-אני אוהבת את הליקוי.‬
‫כן, בסדר. ישנתי יותר מדי! ישנתי!‬
‫יותר מדי מה?‬ ‫-ישנתי!‬
‫ישנת יותר מדי.‬
‫יש לך עוד אוכל שם למטה, נמנמן?‬
‫יש כריכים או תותים מקולקלים?‬
‫אני אוהב תותים, ואתה?‬
‫אתם לא מבינים כמה אנרגייה זה דורש‬
‫לעשות את מה שהוא עושה.‬
‫הוא לא התיש את עצמו‬ ‫בכך שהטיל ספק בהחלטות שלו,‬
‫בכך שהוא פחד שעשה בחירה שגויה.‬
‫אתם יודעים כמה שעות ביום‬ ‫היו לכם אם לא היה לכם את זה?‬
‫היו לי עוד 23 שעות.‬
‫"שלום! מי את?‬
‫"תתרחקי!‬
‫"אני לא אוהב את מה שאת אומרת‬
‫"עכשיו…"‬
‫אלוהים, זה נורא.‬ ‫לא עבודת הגבות. זה פנטסטי.‬
‫רון-רון, הערה לעצמי.‬
‫אני לא חושב שכדאי שתתחיל את הסיפור הזה…‬
‫כדי שתרגיש טוב יותר,‬ ‫תוכל להיות איש הקשר שלי‬
‫במקרה שאפול.‬
‫נוכל לעבור קולונוסקופיה ביחד.‬
‫שלום. מה שלומך?‬
‫לא שמתי לב שיש עליי מצלמה.‬
‫זה מוזר כל כך.‬
‫אני לא רגיל שמצלמים אותי. אני די ביישן.‬
‫בוקר טוב, אדוני.‬ ‫-בוקר טוב!‬
‫הייתי אומר ש-80 אחוז‬ ‫מהקריירה שלי היו כישלון.‬
‫אני חושב שאלה אחוזים די טובים.‬
‫עסקי השעשועים הם כישרון, מזל וכוח התמדה.‬
‫אבל אפשרי שיהיה לך כישרון ונחישות,‬
‫יכולת לספוג מהלומות,‬
‫אבל אם אין לך את הביטחון‬ ‫לעלות לשם ולהיכשל,‬
‫אתה לא תצליח.‬
‫נרד לסט.‬ ‫-בסדר.‬
‫היי!‬ ‫-היי!‬
‫אפשר לבוא אתכם להלוויה?‬ ‫-כן!‬
‫בבקשה, אלוהים, כן. אנחנו צריכים אותך.‬
‫את הדבק. את המייבל בכריך צ'ארלס-אוליבר.‬
‫בלעדייך, אנחנו שתי פרוסות לחם לבן יבש.‬
‫בדיוק. בואי.‬
‫- רק רוצחים בבניין‬ ‫אוליבר -‬
‫יש לנו סצנה, אבל מכירים אותה.‬
‫כן.‬
‫אני מתחיל להרגיש מאוד בנוח עכשיו‬
‫עם השורות לשאר העונה.‬
‫טוב, אני אלך להתלבש.‬
‫להתראות.‬ ‫-ביי.‬
‫הכנסת אותם.‬
‫היי, זה רון הווארד.‬
‫אוי, לא.‬
‫עכשיו מתחיל הכיף.‬
‫אז אני אשאל כמה שאלות נוקבות.‬
‫כן.‬
‫למה? למה אתה ממשיך לדחוף את עצמך?‬
‫אני לא יודע. אני חושב‬ ‫שאני פשוט אוהב את צליל מחיאות הכפיים.‬
‫יש לי שאלה אחרת.‬ ‫-כן.‬
‫למה אתה ממשיך?‬
‫אני פשוט חושב שזה חשוב אם אתה "מחונן"‬
‫לחלוק את הכישרון הזה עם אנשים…‬
‫לא יודע, כמוך.‬
‫אנחנו אסירי תודה. לנצח.‬ ‫-אני יודע.‬
‫חשבת פעם… מה עשית?‬
‫כן, זה רחוב וויטון.‬
‫מעניין מי הגברת הזאת.‬
‫זה היה חדר השינה שלי.‬
‫זה לא נכון לומר‬ ‫שהקומדיה נבעה מאיזשהו מקום של כאב.‬
‫להפך.‬
‫זה הגיע מהחיים שלי.‬ ‫אנשים במשפחה שלי היו מצחיקים.‬
‫הייתי הצעיר מבין חמישה,‬ ‫חמש שנים הפרידו ביני לבין הרביעי.‬
‫ואני חושב שקיבלתי‬ ‫המון תשומת לב והמון אהבה.‬
‫כולם אמרו לי שאני נהדר,‬
‫מצחיק ומופלא כל חיי,‬
‫כך שפרחתי בגיל ההתבגרות‬
‫בלי שום דאגה, אתם יודעים,‬
‫שאני עלול להיראות כמו סתם אחד,‬
‫עם חצ'קונים ותסרוקת,‬ ‫"היי, גברת", ולהציע לה לצאת.‬
‫איכשהו, אם היא לא הייתה מסכימה,‬ ‫אומרת שהיא לא תצא איתי,‬
‫הייתי אומר, "מה הבעיה שלה?"‬
‫ומאמין בזה.‬
‫הרווחתי מ"קומדיית חלחול".‬
‫אחי מייקל זכה‬ ‫באמי ובגלובוס הזהב כמה פעמים,‬
‫על תוכניות כמו "סקנד סיטי טי-וי",‬ ‫"מאד טי-וי" ו"שיט'ס קריק".‬
‫עודדו אצלנו להצחיק את כולם.‬
‫תמיד עודדו את זה במשפחה שלנו.‬ ‫-נכון.‬
‫אם הצלחת להצחיק מישהו,‬ ‫גם אם פגעת בכמה אנשים…‬
‫בדרך.‬
‫אבא שלי היה מנהל מכירות כללי‬ ‫של חברת הפלדה של קנדה,‬
‫תפקיד בכיר מאוד.‬
‫הוא היה ממש מצחיק, סרקסטי מאוד,‬
‫עם מבטא אירי קל, הוא היגר בגיל 21.‬
‫"שלום, מרטי."‬
‫הוא היה טיפוס קצת קשה, תסכים איתי.‬
‫א-הא.‬
‫הוא נהג לשתות ג'ין מדי פעם.‬
‫כן.‬ ‫-מדי פעם, כלומר כל הזמן.‬
‫הוא היה עוקצני,‬ ‫אבל זה תמיד היה במטרה להצחיק.‬
‫- צ'ארלס שורט -‬
‫מרטי, הבן שלי,‬
‫אין לו שום סיכוי לפתח אי פעם קול לשירה.‬
‫אבל הנקודה היא שזה מעניין אותו.‬
‫והאדם שיש לו קול ייחודי‬
‫הוא זה שזוכרים.‬
‫מרטי היה מוכשר בטירוף.‬
‫הוא התחיל לעשות קומדיה כשהיה בן חמש בערך.‬
‫הוא סיפר בדיחות, עשה מערכונים ושר כל הזמן.‬
‫עשית תוכניות בעליית הגג, נכון?‬
‫"המופע של מרטין שורט".‬
‫שודרנו בימי שלישי ב-20:30,‬ ‫במקביל ל"מופע של אנדי ויליאמס".‬
‫בדמיוני נהגתי להקליד דברים.‬
‫"מרטי ישיר. האורחים של מרטי יהיו…"‬
‫הייתי מופיע, ונתתי הצגות למעלה.‬
‫מישהו קרא "ארוחת ערב",‬ ‫ועצרנו והקלטנו אח"כ.‬
‫כן! תודה, יקירתי.‬
‫- הקלטות משפחת שורט‬ ‫1966 -‬
‫הילדים משחקים הוקי ברחוב,‬ ‫ואני בעליית הגג.‬
‫כן.‬
‫אנשים מוחים נגד מלחמת וייטנאם,‬ ‫והוא עושה את סינטרה.‬
‫מה שמרטי עושה עכשיו, הוא עשה גם אז.‬
‫קבלו את האיש ששווה 100 מיליון דולר,‬
‫החבר הכי טוב שלי, יוג'ין לוי.‬
‫יוג'ין ליווי.‬
‫לוי.‬ ‫-מה שתגיד. שב, בבקשה.‬
‫תראו אותם שם.‬
‫אפשר לחשוב שהם מכירים כבר שנים.‬
‫האמת היא שהוא החבר הכי ותיק ויקר שלי.‬
‫גרנו יחד תקופה.‬
‫יצאנו תקופה, אבל העניין הוא…‬
‫כן.‬
‫אתה קנדי. זה היה נטל?‬
‫לא, זה לא היה נטל.‬
‫אתה מבין הכול? אני לא צריך לדבר לאט יותר?‬
‫אנחנו מדברים באותה שפה.‬
‫לאן קנדים הולכים כשהם רוצים חופשה?‬
‫הם הולכים לגבול ומציצים ומייחלים?‬
‫מרטי הוא החבר הכי טוב שלי.‬
‫החבר הכי טוב שלך.‬ ‫-כן.‬
‫פגשתי את מרטי ב-1970‬ ‫באוניברסיטת מקמאסטר, כשלמדנו יחד.‬
‫נראה שהוא שחקן‬
‫שמנסה נואשות להשיג תפקידים דרמטיים.‬
‫כן, זה נכון.‬
‫התחלתי בלימודי רפואה‬ ‫ועברתי ללימודי עבודה סוציאלית,‬
‫כי חשבתי שזה יהיה קל יותר.‬
‫בתיכון לא עסקתי בתיאטרון.‬
‫רק כשהחלפתי לעבודה סוציאלית‬ ‫היה לי זמן והייתי מעורב יותר.‬
‫ועשיתי כל מה שיכולתי בתחום התיאטרון.‬
‫זה עדיין לא נראה ריאלי להיות שחקן.‬
‫יוג'ין לוי היה זה שאמר,‬
‫"אתה צריך לנסות‬ ‫לעשות את זה באופן מקצועי. בוא לטורונטו."‬
‫אז פשוט נתתי לעצמי חוזה לשנה אחת.‬
‫חשבתי, "אני אתן לזה שנה.‬
‫"ואם לא יקרה כלום,‬
‫"אוכל להגיש מועמדות ולחזור לאוניברסיטה."‬
‫תואר שני?‬
‫לא, תיכון.‬
‫אני מתקשה לסיים תיכון.‬
‫אני מבין.‬
‫טוב שאתה כאן.‬ ‫-אבל אני אסיים.‬
‫אני בטוח שתצליח.‬
‫כי יש לי מטרות מסוימות בחיים‬ ‫שאני מרגיש חובה להגשים.‬
‫טוב מאוד.‬
‫אחת מהן היא להפוך לשופט בבית משפט מחוזי.‬
‫יופי. טוב שיש שאיפות.‬
‫אני לא חושב שאתה מודע לכך‬ ‫שאתה חלק מקבוצה מסוימת‬
‫או תקופה מסוימת.‬
‫בטורונטו בהחלט הייתה פריחה יצירתית.‬
‫האם זה מקרי?‬
‫או שיש איזשהו חוש הומור קנדי‬
‫ש… מושך במיוחד?‬
‫אני חושב שקנדה, טורונטו במיוחד, היא מוקד.‬
‫נחשפנו ל"מונטי פייטון"‬ ‫לפני שארה"ב נחשפה להם.‬
‫יוג'ין לוי ואני חלקנו בית,‬
‫באווניו רוד 1063 בטורונטו.‬
‫ובבית הזה היו הרבה מסיבות.‬
‫פול שייפר היה קם ומנגן בפסנתר,‬
‫ואנשים היו שרים,‬
‫וכולם יצאו זה עם זה ובילו זה עם זה,‬
‫ועבדו זה עם זה.‬
‫זה היה די מדהים, כשחושבים על זה.‬
‫כולנו היינו אמני במה,‬
‫וכולנו אהבנו לצחוק.‬
‫הייתה הרבה התלהבות וכיף,‬
‫ואהבה גדולה להופיע.‬
‫באתרי הנופש בקטסקילס‬ ‫היה בחור שנקרא "טומלר".‬
‫ביידיש, זה אומר בחור שגורם למהומה,‬
‫שמזיז את העניינים.‬
‫אני לא חושב שמרטי היה בקטסקילס,‬ ‫אבל הוא בהחלט…‬
‫הוא ה"טומלר" של חלומותינו.‬
‫הכול היה שם עם מרטי.‬ ‫הקול שלו היה שם. הקומדיה שלו הייתה שם.‬
‫אמרתי, "יש הצגה חדשה, 'גודספל'.‬
‫"כדאי לך ללכת לאודישן, כי זו הפקה גדולה."‬
‫הלכנו יחד לאודישן השני,‬
‫ושם הכרתי למרטי את אנדריאה.‬
‫ב"גודספל" חיפשו אנשים ללא ניסיון משחק,‬
‫שהיו מלאי חיים באופן אותנטי,‬
‫מצחיקים, חמים.‬
‫גילדה רדנר, זה היה התפקיד הראשון שלה,‬
‫ואנדראה מרטין, יוג'ין לוי וויקטור גרבר,‬
‫וג'יין איסטווד והרבה…‬
‫צוות מדהים.‬ ‫-כן. פול שייפר היה הפסנתרן.‬
‫נכון.‬
‫יצאת עם גילדה.‬
‫כן, זה נכון. כולם התאהבו בגילדה.‬
‫כן.‬ ‫-היא הייתה מקסימה. ממש מצחיקה.‬
‫והיא הייתה צנועה כל כך והקטינה את עצמה.‬
‫ביום הראשון היא ניגשה אליי,‬
‫"היי, אני גילדה. נעים להכיר".‬
‫היה לה חצ'קון פה.‬ ‫היא הסתירה אותו ודיברה איתי.‬
‫כולם התאהבו בגילדה.‬ ‫-כן.‬
‫אפשר לומר זאת בבטחה.‬
‫התאהבת בשחקנית המחליפה שלה והתחתנת איתה.‬
‫כן, ננסי דולמן, שהייתה המחליפה של גילדה.‬
‫נכון. ב"גודספל".‬
‫כנראה החלטת, "כל מי שתשחק את התפקיד הזה,‬
‫"אני אנהל איתה רומן." זו…‬
‫כן, זו הייתה ההחלטה שלי.‬
‫כשהגעתי ל"גודספל", נבחנתי לתפקיד המחליפה.‬
‫הגעתי. היה לי קשה מאוד‬ ‫כי הקבוצה כבר הייתה מגובשת.‬
‫הם היו חברים הכי טובים.‬
‫וגילדה הייתה שם, והיא הייתה כל כך מרהיבה.‬
‫ואנדראה מרטין, שהערצתי.‬
‫כל אלה… מרטי…‬
‫מרטי, לא ממש חיבבתי אותו בהתחלה.‬
‫וננסי הייתה…‬
‫יפהפייה מהממת. זה היה מטורף.‬
‫הייתה לה חנות לבגדים עתיקים.‬
‫היא הבריחה בגדים מדטרויט דרך הגבול.‬
‫זו הייתה התקופה של ג'וני מיטשל…‬
‫והיא נראתה כמו ג'וני מיטשל.‬ ‫היה לה שיער בלונדיני ארוך.‬
‫והיא הייתה נכנסת‬ ‫עם גלימת קטיפה ואומרת, "היי".‬
‫והבנים היו פשוט אומרים,‬
‫"כן, בסדר".‬ ‫אבל זה לא הפריע לי. הייתי עם גילדה.‬
‫נפרדנו כמה פעמים, ועכשיו רבנו.‬
‫נפרדנו שוב.‬
‫הלכתי לבר הפיילוט.‬
‫וננסי דולמן הייתה שם.‬
‫היא הייתה מצחיקה והייתה לה גישה.‬
‫והתחלנו לדבר.‬
‫היא בדיוק נפרדה מהחבר שלה, אבל זה לא…‬
‫אמרתי, "כן, אני בדיוק נפרדתי מגילדה".‬
‫שיחקתי בהצגה, וננסי באה, והיה קיץ.‬
‫היא לבשה מכנסונים וגופייה.‬
‫ואני לבשתי מכנסונים וחולצת טריקו.‬
‫והלכנו למלון ארבע העונות.‬
‫ואמרתי לבחור,‬ ‫"אני ואשתי רוצים חדר, בבקשה".‬
‫ואפילו הוא התחיל לצחוק,‬ ‫כי נראינו בני 12 בערך.‬
‫וזהו זה. זה היה זה.‬
‫"מרגע זה והלאה…"‬
‫מה?‬ ‫-היי, זו אשתי, ננסי.‬
‫הדוכסית היפהפייה.‬
‫שמאזינה כרגע לאלבום של "דירה לשניים".‬
‫זו ננסי או שזו בו דרק?‬
‫אני מאזינה לשיר שלך.‬
‫"סוטה כל כך‬
‫"מוטב להזעיק אחות"‬
‫מרטי וננסי.‬
‫כן, איזה צוות, אה?‬
‫אני אומרת שהם צוות מדהים,‬ ‫אבל הם באמת היו כאלה.‬
‫הוא היה ילדותי מאוד.‬
‫והיא הייתה בוגרת מאוד.‬
‫בעלי ואני עברנו תקופה קשה בנישואים.‬
‫הלכנו לטיפול, ואחת השאלות שהיא שאלה הייתה,‬
‫"יש לכם חברים, אתם יודעים, זוג,‬
‫"שהייתם רוצים מערכת יחסים כמו שלהם,‬ ‫או שהייתם רוצים לחקות?"‬
‫אמרנו, "יש לנו חברים, מרטי וננסי".‬
‫והיא אמרה,‬
‫"אני לא יכולה לספור‬ ‫כמה אנשים אמרו את השמות שלהם‬
‫"כששאלתי את השאלה הזאת."‬
‫היי, מותק.‬
‫יקירי, מה שלומך?‬ ‫-שלומי טוב, יקירתי, ושלומך?‬
‫אנחנו מבלים יחד זמן רומנטי?‬
‫כן, בהחלט.‬
‫אחרי כל השנים האלה.‬
‫אנחנו באמת מבלים.‬
‫זה קצת רלוונטי.‬
‫הגיע הזמן.‬
‫ספר לי מה הוביל לפריצה ששינתה את חייך.‬
‫העניין עם הבידור הקנדי בזמנו,‬
‫היית צריך לעשות הכול.‬
‫זה היה כמו להיות‬ ‫באוניברסיטה מתמדת לעסקי הבידור.‬
‫אז בקנדה, יכולת לעשות שייקספיר ורדיו,‬
‫ואולי לעשות קריינות לפרסומת.‬
‫במבצע ב-39.95 דולר בלבד.‬
‫ואז היית עושה מופע קברט.‬
‫בקיץ 1973,‬
‫"סקנד סיטי", קבוצת האלתור האגדית משיקגו,‬
‫הקימה את השלוחה הראשונה שלה בטורונטו.‬
‫גילדה רדנר עבדה שם. דן אקרויד עבד שם.‬
‫זה היה המקום המגניב שבו נפגשים.‬
‫כולם נבחנו, וכולם התקבלו.‬
‫אנדראה, קתרין, ג'ו,‬ ‫יוג'ין, דייב וג'ון קנדי.‬
‫אני לא עשיתי אודישן.‬
‫לא אהבתי את הרעיון של להצחיק לפי דרישה,‬
‫כי פשוט פחדתי מזה.‬
‫רציתי להיות סינטרה.‬
‫רציתי להיות זמר, שחקן.‬
‫"אני חייב להיות‬
‫"במקום שבו נפשי תוכל לרוץ חופשי"‬
‫אבל עכשיו התחלתי להרגיש‬ ‫שאני מפגר אחרי כולם.‬
‫הגבלתי את עצמי,‬
‫ואני הולך במעגלים.‬
‫לא הרגשתי שיש לי מומנטום.‬
‫"של השמיים"‬
‫אני זוכר שירדתי לסאבוויי בטורונטו.‬
‫בכל פעם שירדתי לשם, הרכבת עזבה.‬
‫רצתי לעבר הרכבת.‬
‫הלכתי לאט מאוד. היא עזבה.‬
‫וחשבתי, כשהרכבת תעצור,‬
‫המזל שלי ישתנה.‬
‫אבל ברגע זה, הרכבת מתרחקת.‬
‫לננסי היה חוזה הקלטות בלוס אנג'לס,‬ ‫אז תכננתי להצטרף אליה.‬
‫וכעת, העלמה ננסי דולמן.‬
‫ואכן, היא באמת פרצה‬ ‫והופיעה בפריים טיים בטלוויזיה הארצית,‬
‫אפילו לפני מרטי.‬
‫היא הייתה החבילה השלמה,‬
‫קול יפהפה, שמיעה אבסולוטית ודיקציה מושלמת,‬
‫מראה של כוכבת קולנוע והאדם הכי נחמד שיש.‬
‫יש רגע שאני קורא לו "פינת ההתמוטטות".‬
‫פול שייפר וביל מארי שהו בלוס אנג'לס.‬
‫באותה תקופה ביל מארי כבר היה להיט גדול,‬
‫והתחיל ב"סאטרדיי נייט לייב" באותה שנה.‬
‫…החורף השביעי שלי כאן!‬
‫פול אמר, "ביל ואני הולכים לארוחת ערב,‬ ‫אז אתה וננסי תצטרפו אלינו,‬
‫"ונקפוץ אליי, למלון סאנסט מרקיז."‬
‫ננסי ואני הלכנו לשם.‬
‫והרגשתי פשוט מוצף,‬
‫"אני לא יכול.‬ ‫לא יכול לעשות את זה. לא יכול".‬
‫הייתי מובטל. לא עבדתי כמה חודשים,‬
‫לא היו לי הצעות עבודה,‬ ‫ולא ידעתי לאן אני הולך.‬
‫ואמרתי, "אני לא יכול ללכת‬ ‫ולהעמיד פנים שאני שמח בשביל ביל,‬
‫"כי אני לא יודע מה אני עושה.‬
‫"אני צריך לשבת."‬
‫בן.‬
‫למה אתה יושב כאן לבד?‬
‫למה אתה לא בחוץ, נהנה ומצטרף?‬
‫פשוט לא מתחשק לי, המפקד.‬
‫אני מניח שאני קצת בדיכאון.‬
‫ישבנו שם כעשר דקות ולא דיברנו.‬
‫לבסוף, ננסי אמרה,‬
‫"כמה זמן נשב כאן?"‬
‫אמרתי, "אני לא יודע".‬
‫אז חזרנו לדירה,‬
‫והתעוררתי במצב רוח רע.‬
‫ואז ראינו את "תינוקות המלחמה",‬ ‫שהיו קבוצת אימפרוביזציה.‬
‫זה היה מצחיק כל כך.‬ ‫זה היה רענן כל כך. זה היה מעורר השראה.‬
‫עצם הצפייה בזה עוררה בי השראה.‬
‫כאילו נדלקו לי נורות.‬
‫"זה מה שאני צריך לעשות".‬
‫התקשרתי לאנדרו אלכסנדר למחרת בבוקר ואמרתי,‬
‫"אני רוצה להצטרף ל'סקנד סיטי'".‬
‫הוא אמר, "בסדר".‬
‫מרטי שורט היה חזק כל כך,‬ ‫מהרגע הראשון שהצטרף לצוות.‬
‫רוב האנשים, כשהצטרפו לצוות,‬
‫רוב האנשים היו מנסים למצוא את מקומם.‬
‫כשמצטרפים באמצע המופע‬ ‫וממלאים תפקיד של מישהו אחר,‬
‫רוב האנשים ינסו לחקות את האדם‬ ‫שהם ממלאים את מקומו.‬
‫הוא פשוט הכניס מיד‬ ‫את הדמויות החזקות בטירוף שלו‬
‫לסצנות האלה. ופשוט…‬
‫הוא היה שופע ביטחון עצמי ומצחיק כל כך.‬
‫תמיד חשבתי שאם תעלה לבמה‬ ‫ותיראה מטורף לגמרי,‬
‫תוציא מאנשים צחוק.‬
‫ואז אתה כבר בחצי הדרך.‬
‫אני חושב שכל הדמויות האלה‬ ‫מגיעות מאנשים שאתה מכיר‬
‫או משילוב של אנשים שאתה מכיר.‬
‫וזה טוב שזה קורה ככה, כי זה יוצר…‬
‫למרות שהדמויות אולי אבסורדיות,‬
‫זה נותן להן עומק תלת-ממדי.‬
‫רק המחשבה על זה גורמת ללבי לפעום‬
‫כמו תוף ג'ונגל מרוחק, אני חייב לומר.‬
‫אני אעשה את גרימלי,‬ ‫אבל אני לא בטוח שהם רוצים.‬
‫לא, הם…‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫תעשו לי טובה!‬
‫אני נרגש מאוד להיות‬ ‫ב"דייוויד לטרמן", אני חייב לומר.‬
‫הייתה סצנה.‬
‫על גבר ואישה שמגישים מועמדות לעבודה.‬
‫והאישה מנוסה ומשכילה מאוד.‬
‫והגבר הוא הטמבל הכי גדול בעולם.‬
‫ברברה, אולי תרצי להתחיל?‬ ‫-בסדר.‬
‫למה שלא תספרי לי על הרקע האקדמי שלך?‬
‫יש לי תואר ראשון במתמטיקה‬ ‫מאוניברסיטת קולומביה.‬
‫ותואר שני במנהל עסקים מסטנפורד.‬
‫אד, מה הניסיון התעסוקתי שלך?‬
‫בשנים האחרונות‬
‫הועסקתי בחברת יוניון אויל.‬
‫באמת? באיזה תפקיד, אד?‬
‫אני עובד בתחנת דלק‬ ‫בפינת קהואנגה ומלרוז, מכיר?‬
‫הוא עשה את זה באלתורים,‬
‫אבל זו הייתה הפעם הראשונה של אד בסצנה.‬
‫והוא פשוט קרע את הסצנה לגזרים‬ ‫בצורה טובה, בצורה הכי טובה.‬
‫הוא הפך אותה למצחיקה בטירוף.‬
‫זה אפשר גם לי לשחק, כאילו,‬
‫זה מטורף שאני מפסידה לבחור הזה.‬
‫אד גרימלי תמיד לבש את אותה חולצה.‬
‫כן, זו הייתה חולצה שלי מכיתה י"א.‬
‫הכרתי בחור בתיכון שתמיד דיבר…‬
‫הוא רצה להיות צלם.‬
‫הוא תכנן…‬
‫הוא תמיד צילם שקופיות.‬
‫ולעיתים קרובות הוא לא פיתח אותן בכלל,‬
‫כי הוא ידע איך הן נראות, כי הוא צילם אותן.‬
‫כמו גיסי, ראלף. וראלף מדבר ככה,‬
‫"מותק, מה שלומך? להביא לך משקה?"‬
‫אז שילבתי את הקולות.‬
‫ואז דיברתי ככה, אני חייב לומר.‬
‫פיטר אקרויד אמר, "מרטי…"‬ ‫מרחתי קצת ג'ל בשיער.‬
‫הוא אמר, "וואו, השיער שלך‬ ‫נהיה גבוה יותר בכל הופעה".‬
‫אז כדי להצחיק אותו, עשיתי שפיץ בשיער.‬
‫וערב אחד פשוט עשיתי את זה.‬
‫והקהל צחק.‬
‫מה אם מישהו יבקש ממך לנגן במשולש?‬
‫זה יכול לקרות. כדאי שאתאמן כהכנה.‬
‫אד תמיד מוקסם מהחיים.‬
‫זה מפתה מאוד כי זו תכונה נהדרת.‬
‫אני זוכרת אותו עושה,‬ ‫ועדיין עושה, את הריקוד הזה,‬
‫ריקוד אד גרימלי, מאז שהכרתי אותו.‬
‫המופע הזה היה התגלות, לעבוד ב"סקנד סיטי",‬
‫כי עכשיו, בפעם הראשונה, יצרתי דמויות.‬
‫אז…‬
‫חשבתי, "אם אסתכל עליו, אני אצחק".‬ ‫אז הסתכלתי קצת הצידה.‬
‫ואז הוא היה עושה ככה,‬ ‫מנסה להיכנס לשדה הראייה שלי.‬
‫האם אני מאוהב בטירוף בקתרין?‬ ‫כן, ותמיד הייתי.‬
‫אבל כל הגברים חשו כך.‬
‫לא, אף אחד מהם.‬ ‫-זה נכון.‬
‫כשמישהו מצחיק אותך, זה הכי סקסי.‬
‫בהחלט.‬ ‫-אתם מצחיקים זה את זה.‬
‫את חושבת, "אנחנו צוחקים, מחוברים.‬ ‫אנחנו חייבים לנסות לצאת".‬
‫כן, כולם אהבו את כולם, לא?‬ ‫-כן, בהחלט.‬
‫פעם יכולתי, בתמונה של "גודספל", לעשות…‬
‫לא!‬
‫כן.‬ ‫-רגע, שכבת עם כל הנשים האלה?‬
‫לא. התכוונתי לכל אלה ששכבו זה עם זה.‬
‫עזבתי את ה"סקנד סיטי".‬
‫עזבתי לפני שבועיים, אחרי שהייתי שם‬
‫במשך שנתיים.‬
‫כלומר, זה באמת נכון שזה המקום הכי טוב‬
‫ללמוד בו המון דברים.‬
‫וברגע שלומדים, צריך לעשות עם זה משהו.‬
‫אי אפשר להישאר שם. לכן המשכתי הלאה.‬
‫ומאז,‬
‫לא עשיתי עם זה כלום, אבל…‬
‫היו לי תפקידי אורח והופעתי ב"טקסי",‬
‫אבל העבודות הלכו והתמעטו.‬
‫היי, זוכר אותי? אני הבחור בטלוויזיה.‬
‫ואז קיבלתי טלפון.‬ ‫האם ארצה להצטרף ל"סקנד סיטי טי-וי"?‬
‫אנו קוטעים את התוכנית עבור‬ ‫הודעה מיוחדת של חדשות סקנד סיטי.‬
‫ערב טוב. אני גאי קאבאליירו.‬
‫בעלים ונשיא של "סקנד סיטי טי-וי".‬
‫וזאת מנהלת התחנה שלי, אדית פריקלי.‬
‫שלום, מה העניינים?‬
‫והקונצנזוס ברשת סי-בי-סי‬ ‫הוא שזה יהיה להיט.‬
‫איך לא? זה חייב להיות להיט.‬
‫זה היה יצירתי בטירוף.‬
‫אני לא יודע מה היה הרייטינג,‬ ‫אבל מנקודת מבט ביקורתית,‬
‫ואם עסקתם בקומדיה ובבידור,‬
‫ההערכה לזה הייתה עצומה.‬
‫איך עושים פרודיה על טלוויזיה קנדית,‬
‫ומצליחים לעניין את האמריקאים,‬
‫שלא יודעים על מה הפרודיה?‬
‫ספר לי על הרגע שמרטי הצטרף.‬
‫חייבים? אנחנו ממש בשוונג.‬
‫מרטי הגיע, כמובן,‬ ‫עם האנרגייה הזאת שהפכה למדבקת.‬
‫בשלב מסוים התחלנו לתעב את האנרגייה.‬
‫נכון.‬ ‫-די, מספיק.‬
‫הקהל ממש רוטט מהתרגשות‬
‫בזמן שמר רוג'רס נכנס לזירה.‬
‫תיזהר, פרד.‬
‫- ג'וליה צ'יילד -‬
‫רוג'רס רודף אחריה בזירה.‬
‫היא רצה בבהלה. קוק או ון.‬
‫אוי, לא, קוק או ון. האישה הזאת בצרות.‬
‫גבירותיי ורבותיי, שונאי המלכה.‬
‫"אני רוצה לפגוש את המלכה‬
‫"הייתי נותן לה אגרוף בפרצוף"‬
‫היה מרגש להשתתף בזה,‬ ‫אבל זה גם היה קצת מרתיע,‬
‫כי הכרתי את כל השחקנים.‬
‫אנדראה מרטין הייתה גיסתי.‬
‫אתה כזה טיפש!‬
‫אני אוהבת את זה בגבר.‬
‫אחי מייקל היה אחד הכותבים.‬
‫הכרתי את האנשים האלה,‬
‫אז ההישגים שלהם עד כה הפכו את זה למרתיע.‬
‫המבקרים טוענים שהמחזה שלך הוא זבל טהור.‬
‫אבל עכשיו, פחות משנתיים לאחר מכן,‬
‫הגברת חזרה עם אומץ וחוצפה‬
‫כדי לביים את עצמה בסרט שלה.‬
‫מה שמסקרן אותי זו מילה אחת.‬
‫מניע.‬
‫נגעת בנקודה רגישה, ברוק.‬
‫מה שעשו ב"סקנד סיטי טי-וי"‬ ‫היה ליצור דמויות.‬
‫והאינסטינקט של כולם מההכשרה ב"סקנד סיטי"‬
‫היה לתת להן עומק.‬
‫אפילו אם זו הייתה דמות מופשטת ומוקצנת,‬
‫היא עדיין התבססה על גרעין של אמת.‬
‫מה עשית בזמן האחרון?‬
‫אתה יודע, סתם משתעשע, מותק.‬ ‫מנסה לגרום לדברים לקרות.‬
‫כולם מחייכים הערב.‬
‫מסיבה הוליוודית!‬
‫כולם…‬
‫ולפתע, כל העולם שלך היה רק האנשים האלה.‬
‫האבא השד מרחוב פליט.‬
‫"אל תתקרב אליי‬
‫"אחתוך אותך אם תעשה את זה"‬
‫אלה סרטים מדברים או…‬ ‫-סרטים מדברים.‬
‫זה פילם? תמונות סטילס?‬ ‫-לא, הם לא.‬
‫יחידה מרשימה.‬ ‫-תודה.‬
‫אלה המקנזים! הם ביחד.‬ ‫בדיוק הרחקתי את המצלמה.‬
‫נהיה ביחד רק במחיר הנכון.‬
‫סליחה. אתה…‬
‫עכשיו "סקנד סיטי טי-וי" הייתה להיט ענק.‬
‫וזכינו באמי על כתיבה.‬
‫זה היה נפלא.‬
‫עד מהרה, הקריירה שלנו הפכה למשפחה שלנו.‬
‫וזה נכון גם במובן המילולי.‬
‫ננסי ואני התחתנו ב-22 בדצמבר בטורונטו.‬
‫כעבור חמישה ימים,‬
‫אנדראה התחתנה עם אחיה של ננסי, בוב.‬
‫הכוח הגדול של הקבוצה הזאת‬ ‫היה שהם היו חברים קרובים,‬
‫וחלקם היו קרובי משפחה.‬
‫בילינו את כל החגים ביחד.‬
‫הייתה המון פעילות, ואף אחד לא חשב, ‬
‫"אני אצליח? הוא יצליח?"‬
‫אני לא זוכרת שום דבר כזה.‬
‫משלמים לי? אני עובדת רק עם תשלום מובטח.‬
‫תפסיק, בבקשה?‬
‫זו חבורה די מרשימה, נכון?‬ ‫מ"גודספל" ו"סקנד סיטי".‬
‫היי, הרולד.‬
‫הם פשוט היו עצמם, מבינים?‬
‫הם השתטו ודיברו, כמו שעושים עם חברים.‬
‫ננסי ואני גרנו באותו רחוב‬ ‫בילדותנו בטורונטו.‬
‫שמעתי לראשונה על ננסי‬ ‫דרך אחי וחבריו המטופשים.‬
‫הם התלהבו ממנה כי היא הייתה יפה כל כך.‬
‫היינו חברות טובות לפני כן.‬
‫אבל כשהתחלתי לצאת עם יוג'ין, הפכנו למשפחה.‬
‫היי, מותק. מה שלומך?‬
‫המצלמה עובדת?‬ ‫-כן.‬
‫היה לנו בוקר נפלא.‬
‫יש מערכות יחסים שרק הולכות ומתחזקות.‬
‫היינו המומים.‬ ‫פתאום לא הצלחנו להיכנס להיריון.‬
‫זה היה…‬
‫זה… אפילו לא חשבנו על זה.‬
‫ואז גילינו שלננסי יש אנדומטריוזיס.‬
‫אז היא נאלצה לקחת תרופות.‬ ‫ומצבי הרוח מוקצנים.‬
‫אז ערב אחד היא ניקתה.‬ ‫אני הכנתי כריך חמאת בוטנים וריבה.‬
‫"תקשיב, כשאתה מנקה את הכריך,‬
‫"אתה חייב לנקות את חמאת הבוטנים מהדלפק."‬
‫אמרתי, "טוב, את חייבת להפסיק עם התרופות.‬
‫"ואנחנו נאמץ תינוק."‬
‫"אפשר?" אתם יודעים.‬
‫אז התרופות עפו מהבית, ואימצנו את קתרין.‬
‫ואז את אוליבר. ואז את הנרי.‬
‫אוי, התינוק שלי.‬ ‫אני חייב לנשק את התינוק שלי. שנייה.‬
‫לראות אותו כאבא זה אמיתי כל כך,‬
‫ומתאים למי שהוא.‬
‫החברה הכי טובה שלי אחרי אשתי.‬
‫זה זורם וטבעי עבורו כמו נשימה.‬
‫הוא אוהב להיות אבא עד כדי כך.‬
‫לא הייתי עוזב את "סקנד סיטי".‬
‫אבל התוכנית בוטלה.‬
‫ואז קיבלתי טלפון,‬
‫"אנחנו רוצים שתצטרף ל'סאטרדיי נייט לייב'."‬
‫זה "סאטרדיי נייט לייב".‬
‫עם ג'וליה לואי-דרייפוס,‬
‫הארי שירר,‬
‫מרטין שורט.‬
‫שני המערכונים הראשונים‬ ‫שעבדתי עליהם היו עם הארי שירר.‬
‫זה לא יהיה קל.‬
‫אני לא יודע לשחות.‬
‫הוא לא יודע לשחות.‬
‫אז לא, ודאי שלא.‬
‫אף אחד לא יבוא וייתן לנו מדליית זהב,‬
‫במיוחד כי שחייה אמנותית לגברים‬ ‫לא תהיה בכלל באולימפיאדת 88'.‬
‫זה בסדר, כי אנחנו צריכים את הזמן.‬
‫כי אני לא שחיין טוב.‬
‫והמערכון הבא שצילמנו היה‬ ‫"סגנון החיים של קרובי העשירים והמפורסמים".‬
‫…סנטרל פארק, כור ההיתוך הירוק של ניו יורק,‬
‫נמצא דוכן הנקניקיות‬
‫שמנוהל ע"י בן הדוד מדרגה שלישית‬ ‫מצד אמה של קתרין הפבורן, נלסון.‬
‫תפסנו אותו לשיחה לאחרונה.‬
‫אנחנו לא בקשר בכלל. אף פעם לא היינו.‬
‫ניסיתי לשלוח לה מכתבים,‬
‫התקשרתי, לפעמים באופן אנונימי,‬ ‫והיא הייתה מנתקת.‬
‫פעם אחת היא עצרה כאן,‬
‫ואמרתי, "קייט, את לא מזהה אותי?"‬
‫היא רק הסתכלה עליי ואמרה,‬ ‫"עוד חרדל, בבקשה".‬
‫ואחרי התוכנית הראשונה,‬
‫המנהל שלי אמר,‬
‫"המניות שלך זינקו ב-3,000 אחוזים".‬
‫זו הייתה שנה מדהימה,‬ ‫אבל אני זוכר שהיא הייתה מתישה.‬
‫"סאטרדיי נייט" זה אינטנסיבי מאוד,‬ ‫לוח זמנים ארוך,‬
‫במיוחד אם אתה גם כותב וגם מופיע.‬
‫אני אוהב לכתוב עם מייק, דיק בלאסוצ'י,‬ ‫פול פלאהרטי,‬
‫ועם מכשיר הקלטה דולק.‬
‫הייתי קם ומאלתר.‬
‫וכשעבדתי ב"סטרדיי נייט", ישבתי לבד במשרד.‬
‫שנאת את זה.‬ ‫-שנאתי את זה.‬
‫נכנסתי למשרד של דיק אברסול‬
‫ואמרתי, "אני רוצה להתפטר".‬
‫הוא אמר, "תשמע, קודם כול, יש לך חוזה,‬
‫"אבל זה בטח מקום קשוח מאוד‬
‫"אם בחור טוב כמוך רוצה לעזוב.‬
‫"אבל תשמע,‬
‫"אם תרגיש ככה בחג המולד,‬
‫"אני אשחרר אותך מהחוזה."‬
‫כי הוא ידע, כפי שהוא אמר אחר כך,‬
‫שעד חג המולד אני אראה את האור בקצה המנהרה,‬
‫וגם אבין איך לעשות את זה משבוע לשבוע.‬
‫אתה נראה מתגונן.‬
‫אני לא מתגונן. אתה זה שמתגונן.‬
‫למה תמיד האדם השני מתגונן?‬
‫שאלת את עצמך פעם? למה שלא תשאל את עצמך?‬
‫אם נותנים להם עומק באיזשהו חיבור אנושי,‬
‫אז אפשר ממש להתפרע.‬
‫מר ת'רם, אנחנו מעריכים‬ ‫את נכונותך לדבר איתנו הערב.‬
‫למה אתה מתכוון?‬
‫מר ת'רם, כפי שאתה יודע היטב,‬ ‫המבקרים שלך, ויש רבים…‬
‫לא, אין רבים.‬
‫איך ממציאים דמות כזאת?‬
‫זה היה מקורי כל כך.‬
‫הייתה מאפרת באותה שנה‬ ‫ב"סטרדיי נייט", מריון סיברט.‬
‫היא הייתה האדם הכי מתגונן שפגשת אי פעם.‬
‫ישבת על הכיסא שלה.‬
‫והיא טפחה. "תסתכל עליי."‬
‫"תווי הפנים שלך לא מסתדרים לי. זה קשה לי."‬
‫היא טופחת.‬
‫אני אמרתי, "אני נראה חיוור, נכון, מריון?"‬
‫והיא אמרה, "נראה לך שאני לא יודעת?‬
‫"אני מאפרת. ברור שאני יודעת."‬
‫הארי שירר אמר, "תעשה את הדמות הזאת".‬
‫אמרתי, "אבל היא תהיה שם".‬
‫"זה יהיה הקטע המצחיק", אמר הארי. ו…‬
‫ובכל פעם שעשינו את המערכון, פחדתי שאתפס.‬
‫אני יודע את זה. למה שלא אדע את זה?‬
‫זו החברה שלי. אני מודע לזה היטב.‬
‫זה אני?‬
‫זה הוא, נכון?‬
‫והיא לא גילתה עד הרגע האחרון ממש.‬
‫העוזרת שלה השתכרה במסיבת הסיום.‬
‫"את לא יודעת מי זה ניית'ן ת'רם?‬
‫"כמה טיפשה את?‬
‫"את ניית'ן ת'רם!"‬
‫היא אמרה, "אני יודעת.‬ ‫נראה לך שלא? אני יודעת".‬
‫מה עם "סאטרדיי נייט"? תחזור לשם?‬ ‫-לא.‬
‫לא.‬ ‫-למה?‬
‫כי זו תוכנית שקשה מאוד לעשות,‬ ‫והיא דורשת ריכוז מוחלט.‬
‫אז המשפחה צריכה‬ ‫סוג של להיפרד ממך לרוב השנה.‬
‫היי, אימא.‬
‫היי, אבא.‬
‫ראית את הירכיים האלה, נכון?‬
‫"…הבית שלי‬ ‫ולא אכפת לי מה יקרה מחר‬
‫"אני אוהב את ביתי הקט‬
‫"זו טורונטו"‬
‫ברוכים הבאים‬
‫לדרך אינדיאן 590.‬
‫וזאת אשתו של מרטין שורט.‬
‫השנויה במחלוקת ושלא הובנה כהלכה,‬
‫ננסי דולמן.‬
‫המוכרת גם כ…‬
‫הדוכסית של דולמן.‬
‫מרטין שורט.‬
‫הוא זה שבאמצע.‬
‫זה מרטין בגיל‬
‫תשע.‬
‫זה מרטין, השני משמאל.‬
‫מרטין, אתה רוצה לקחת מגבת כלים ולעזור לי?‬
‫זה מרטין שורט כבד יותר בקיץ 1963.‬
‫הייתה הרבה מאוד אהבה בבית הזה.‬
‫הייתי הצעיר מבין חמישה,‬ ‫וכולם היו היסטריים.‬
‫ההורים וכל הילדים, אז פשוט… זה מה שהכרתי.‬
‫היינו עושים הקלטות.‬
‫צהריים טובים, גבירותיי ורבותיי,‬ ‫וגם ערב טוב.‬
‫אנשים שרו ליד הפסנתר, צחקו זה על זה.‬
‫- הקלטות משפחת שורט‬ ‫1966 -‬
‫נורה, תתחילי להצחיק.‬
‫שמי הוא…‬
‫מקבלים הרבה צחוקים עם השם הזה?‬
‫למה את לא מתגברת על כך‬ ‫שאי אפשר להצחיק עם שם?‬
‫אתה רוצה שם משפחה?‬
‫אולי זה יהיה מצחיק.‬
‫ג'ני קרדינל.‬
‫הצלחתי להצחיק!‬
‫בבית שלנו היה חופש ורבלי.‬
‫אז יכולת להתחצף לאבא,‬
‫והוא היה גובר עליך עם האינטלקט האירי שלו.‬
‫קח את המיקרופון, אבא.‬
‫קח את המיקרופון.‬
‫קח אותו כבר. תשיר משהו.‬
‫אבא, תבוא לשיר לפני שהוא ישתגע?‬
‫"יבוא יום‬
‫"והנעורים יחלפו‬
‫"כולם יגידו, 'אני אוהב אותך'"‬
‫כעת, הבה נכיר את אוליב שורט,‬
‫כנרת ראשית בתזמורת הפילהרמונית של המילטון.‬
‫היא גם אשתו של עובד סטלקו,‬
‫סי. פי. שורט, מנהל מכירות ראשי,‬ ‫מחלקת מוצרי ברגים.‬
‫היא הייתה הכנרת הראשית הראשונה,‬ ‫כך קראו לזה אז,‬
‫בצפון אמריקה מ-1952 עד 1962,‬ ‫בפילהרמונית של המילטון.‬
‫- שידור רדיו של אוליב שורט -‬
‫אמי הייתה מלאכית מתוקה.‬
‫אבא שלי היה מחוספס מאוד.‬
‫אני חושב שבכל משפחה,‬
‫אם יש אדם אחד מחובר לקרקע, מתוק ומלאכי,‬
‫בין אם זו האימא או האבא, זה מאזן את הכול.‬
‫היו לך שלושה אחים ואחות אחת?‬
‫שלושה אחים, אחות אחת.‬
‫אחיך, דייוויד, חיבבת אותו מאוד, נכון?‬
‫כן, הוא היה הגיבור שלי.‬
‫הגיבור שלך. למה?‬ ‫-כן.‬
‫כי הוא היה האח הבכור, אני מניח, ‬
‫והוא היה מדהים.‬
‫הוא מת כשהייתי בן 12,‬ ‫ולפעמים זה הופך אדם לאגדה,‬
‫אבל במקרה הזה,‬ ‫אני חושב שמעמד האגדה היה מוצדק מאוד.‬
‫דייוויד היה נאה.‬
‫הוא היה מצחיק.‬
‫הוא היה מתוק כל כך, מתוק בטירוף,‬
‫ונערץ.‬
‫נגן חצוצרה, בחור מגניב.‬
‫מבוגר ממני ב-14 שנה.‬
‫כשהוא חזר הביתה, כנראה בסביבות 04:00,‬
‫ועכשיו 07:30,‬
‫הייתי עולה לחדר שלו.‬
‫הרבה בני 19 היו אומרים, "תתחפף. אני ישן".‬
‫דייוויד היה נותן לי להיכנס למיטה שלו,‬
‫אבל הוא היה משחק את הענק,‬
‫אני הייתי צריך לנסות לגנוב את הכרית‬
‫בזמן שהענק ישן,‬ ‫בדרך שתאפשר לו להמשיך לישון.‬
‫אבל ברגע שהייתי מושך את הכרית,‬ ‫זרועו הייתה נשלחת מאחוריי,‬
‫והענק היה תופס אותי.‬
‫כזה הוא היה.‬
‫יום אחד הייתי במחנה וואנאקיטה,‬
‫ואני זוכר שהתעוררתי מדוכא.‬
‫המדריך אמר, "אחיך היה מעורב בתאונה,‬
‫"וזה הרג אותו." ככה הוא ניסח את זה.‬
‫ואני שאלתי, "הוא בסדר?"‬
‫"לא, זה הרג אותו."‬
‫כלומר, שום דבר לא היה הגיוני.‬
‫ואז חלמתי חלום.‬
‫אני אומר לך שאני יכול לראות אותו ברגע זה,‬ ‫וזה היה בטכניקולור.‬
‫ישבתי ליד נחל ביער,‬
‫ודייוויד הגיע.‬
‫הוא נראה נאה.‬
‫הוא לבש חולצת באן-לון יפהפייה.‬
‫והוא אמר,‬
‫"אני בסדר. הכול נפלא.‬
‫"וניפגש בקרוב."‬
‫ואז התעוררתי.‬
‫ואבן ירדה לי מהלב.‬
‫בהלוויה, התפתח אצל אימא שיעול.‬ ‫היא התחילה להשתעל בהלוויה.‬
‫היה לה סרטן שד ב-1957,‬ ‫שמעולם לא ידעתי עליו.‬
‫ועד סוף אותה שנה, מצבה הידרדר מאוד.‬
‫נורה מספרת שהיא עבדה כאחות בקליפורניה.‬
‫היא ידעה שמצבה של אימא מידרדר,‬ ‫אז היא טסה בחזרה כדי להיות האחות שלה.‬
‫ונורה הייתה שם כשהרופא נכנס ואמר,‬
‫"אוליב, נותרו לך שלושה חודשים".‬
‫והתגובה של אימא הייתה, אחרי שהוא עזב,‬
‫"לא בא בחשבון. יש לי עוד ילד לגדל."‬
‫אז היא אמרה לנורה, "תעבירי לי את הענבים".‬
‫וזה הפך לסמל של אומץ במשפחה שלנו,‬
‫"תעבירי לי את הענבים."‬
‫ואז היא חזרה הביתה‬
‫ונכנסה להפוגה מדהימה ובלתי ניתנת להסבר,‬
‫והייתה בריאה לחלוטין במשך השנתיים הבאות.‬
‫אבל כשהייתי בכיתה י"ג, היא מתה.‬
‫אימא מתה, והבריאות של אבא הידרדרה מהר.‬
‫מקרי השבץ פשוט החלישו אותו,‬
‫מלהיות הבחור עם הנוכחות הכי חזקה בחדר‬
‫הוא הפך לשקט יותר ויותר.‬
‫הוא ואני יצאנו לשיט עולמי‬ ‫של חמישה שבועות, רק שנינו.‬
‫אבל אפילו כשהיינו באירלנד,‬ ‫הוא לא רצה לראות את האחים שלו‬
‫כי הוא לא היה במצב טוב.‬
‫הוא סבל מטרשת עורקים.‬
‫הוא שתה ג'ין וג'ינג'ר,‬
‫אבל מה שבאמת גמר אותו‬ ‫היו שתי חפיסות סיגריות ביום.‬
‫התמודדת עם טרגדיה כשהיית נער.‬
‫נכון.‬ ‫-איבדת אח. הוא מת.‬
‫איבדתי את אחי דייוויד כשהייתי בן 12.‬
‫את אמי כשהייתי בן 18.‬ ‫את אבי כשהייתי בן 20.‬
‫זה קשה, וגם היית הצעיר במשפחה.‬
‫נכון. בגיל הזה, או בכל גיל,‬ ‫כשמאבדים מישהו במשפחה,‬
‫יש לך בחירה. באמת שיש לך בחירה.‬
‫"איך אני מתמודד עם זה?"‬
‫זה שיעור לחיים.‬ ‫-נכון.‬
‫האם אני קורס? האם אני מובס לנצח?‬
‫או שאני לומד שהחיים קצרים‬
‫ושותה כוס יין, צוחק ונהנה,‬
‫מעריך את האנשים האלה ולא מרפה מהם לעולם?‬
‫זה הסוד הגדול.‬
‫אם לא תתנו להם לעזוב את חייכם,‬ ‫הם תמיד יהיו בחייכם.‬
‫כי לפני שתשימו לב, תהיו איתם.‬
‫במשפחה שלי משוגעים זה על זה עד היום.‬
‫אני חושב שדוד מייק‬ ‫הוא כנראה הכי דומה לאבא שלי.‬
‫הם עבדו הרבה ביחד.‬
‫הדוד בריאן והדודה נורה יותר דומים,‬
‫וכנראה יותר דומים לאימא שלהם,‬ ‫קצת יותר מתוקים.‬
‫תמיד יש צחוקים ובדיחות.‬
‫מי לדעתך הכי מרושע במשפחה?‬
‫אתה. וכולם יסכימו עם זה.‬
‫לא היית מהסס אפילו לשנייה?‬ ‫-לא לשנייה.‬
‫ואם תשאל את נורה, היא תגיד, "מייקל".‬
‫אבל נורה לא אמינה.‬
‫בריאן יגיד אותו דבר.‬ ‫-בריאן לא אמין.‬
‫בסדר, אז אף אחד לא אמין.‬
‫אבל התשובה היא שאתה הכי דומה לאבא,‬
‫וכולם מסכימים.‬
‫ארבעתנו נפגשים.‬
‫אנחנו צוחקים, שותים רום וקולה,‬
‫צוחקים, יורדים זה על זה,‬ ‫וזה כאילו כלום לא השתנה.‬
‫משפחה קרובה מאוד.‬
‫נהגנו לקרוא לזה, "לשמר את שמחת החיים".‬
‫וזהו.‬
‫ולפעמים קשה לעשות את זה, אתם יודעים?‬
‫אבל צריך להעריך מישהו שממשיך לעשות את זה.‬
‫אני חושב שזו הסיבה‬ ‫שאנשים אוהבים כל כך את מרטי,‬
‫כי הוא תמיד ניסה לשמר את שמחת החיים.‬
‫צילמת את…‬ ‫-כן, ארבעת השורטים.‬
‫חיבוק קבוצתי.‬
‫והנה אנחנו כאן, קן, אחרי כל כך הרבה שנים.‬
‫מה היא עושה?‬ ‫-לא יודע.‬
‫חיבוק קבוצתי!‬ ‫-חיבוק קבוצתי!‬
‫כולנו יצאנו מאותו רחם.‬
‫חיבוק קבוצתי!‬ ‫-חיבוק קבוצתי!‬
‫פעם היינו חמישה, ועכשיו נשארנו ארבעה.‬
‫חיבוק קבוצתי!‬ ‫-חיבוק!‬
‫אומללות…‬
‫היו לנו שמונה שנים רעות.‬
‫אלה לא היו שמונה שנים טובות.‬ ‫-כן.‬
‫היה לנו את בית הלוויות בחיוג מהיר.‬ ‫-כן.‬
‫אבל היו גם צחוקים בשנים האלה.‬ ‫-כן.‬
‫אבל זו הנקודה.‬
‫אנחנו מתקשים לפרוץ‬ ‫את חומת השיחה הזאת, לארי.‬
‫סטיב אולי יצטרף לארוחת ערב.‬ ‫-בסדר.‬
‫טוב, אני אכין לך קפה.‬
‫אחת עשרה, שתים עשרה,‬
‫שלוש עשרה.‬
‫בזמן שאני מוזג, אבצע את החיקוי‬ ‫של ריצ'רד ברטון. מוכנים?‬
‫למען השם,‬
‫הבה נספר סיפורים עצובים על מותם של מלכים.‬
‫איך חלקם הודחו, חלקם נהרגו במלחמה,‬
‫חלקם הורעלו על ידי נשותיהם, כולם נרצחו.‬
‫טוב, אני מוכן, לורנס.‬
‫מה אתה רוצה בקפה שלך? חרדל?‬
‫לפני כמה שנים, כשהגעת לכאן,‬ ‫בדיוק עזבת את "סקנד סיטי טי-וי",‬
‫והיית חלק מ"סטרדיי נייט לייב".‬
‫בשלוש או ארבע הפעמים האחרונות‬ ‫שהיית כאן, אתה שחקן ראשי.‬
‫אתה משתתף בסרטים עתירי תקציב.‬
‫עסקה די טובה.‬ ‫-כן, זה טוב.‬
‫אם כי אני מרגיש שזה יכול פשוט להסתיים.‬
‫- שלושה אמיגוס!‬ ‫1986 -‬
‫הסרט הראשון שעשיתי היה "שלושה אמיגוס".‬
‫קיבלנו מעמד שווה,‬ ‫אבל הם היו שני כוכבים גדולים.‬
‫אני לאקי דיי.‬ ‫-אני נד נדרלנדר.‬
‫אני דאסטי בוטומס. ביחד אנחנו…‬
‫שלושת האמיגוס!‬ ‫-שלושת האמיגוס!‬
‫שמעתי על מרטי.‬
‫הוא היה… מבחינתי, הוא היה מוכר.‬
‫הוא תמיד קורא לעצמו "האמיגו הזול".‬
‫אני חושב שכל אחד מאיתנו‬ ‫צריך להגיד את שמו בשביל הצופים.‬
‫מרטין שורט.‬
‫התחברנו מהר מאוד דרך הצחוק.‬
‫הסצנה שעשית איתי עכשיו הייתה פשוט אדירה.‬
‫היא הייתה נפלאה. אני אגיד לך למה.‬
‫כי הצלחת להשתלב ברקע,‬
‫ולא לבלוט ולא לנסות להיות מצחיק.‬
‫זה חשוב כשאתה בסצנה איתי, לעשות את זה.‬
‫כי אם תנסה להצחיק,‬
‫הקהל ישנא אותך בגלל זה.‬
‫כי אני אהיה על המסך,‬
‫והם ידעו שההילה שלי תקרין החוצה.‬
‫אתה לא רוצה‬ ‫לשבש אף פעם את ההילה הקומית שלי.‬
‫כשתעשה סצנה עם צ'בי, זה הזמן לתת הופעה.‬
‫ממש תתפרע…‬
‫תתפרע בגדול, ותנסה לגנוב את ההצגה.‬ ‫מה קורה כשאתה בסצנה איתי?‬
‫משחק מאופק, להשתלב ברקע.‬
‫עם צ'בי…‬
‫תתפרע, תתפרע.‬ ‫-נהדר. נפלא. נהדר.‬
‫תודה, סטיב.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫זה נחמד. תודה.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫שיחקנו הרבה שבץ נא.‬
‫אני זוכר שהעברתי לצ'בי פתק שכתוב בו,‬
‫"אני אתן לך לעשות את אשתי, ננסי,‬ ‫בתמורה לאותיות אי או קיו."‬
‫זה התאים לסגנון ההומור של צ'בי,‬ ‫למה שהוא החשיב כמצחיק.‬
‫הוא אמר, "אני אאסוף אותך.‬ ‫ניסע יחד לעבודה כל יום".‬
‫אז עד מהרה, כולנו התחברנו.‬
‫בחיים, לפעמים יש לך אור ירוק.‬
‫ולפעמים, ללא כל סיבה, יש לך אור אדום.‬
‫יש משהו שהוא באמת גרוע כל כך?‬
‫אני לא יכול להמליץ על "שלושה אמיגוס".‬
‫"שלושה אמיגוס" פתח במקום השני,‬ ‫אחרי "ילד הזהב" עם אדי מרפי.‬
‫אבל הוא הפך לסרט נערץ‬ ‫בקרב ילדים בשנות ה-40 לחייהם.‬
‫מעניין איך הוא מרגיש‬ ‫לגבי כישלונות. מבין? זה…‬
‫לורן, סטיב ומרטי,‬
‫אם תזכירו את "שלושה אמיגוס",‬
‫רק לאחרונה הם התחילו‬ ‫להשלים עם זה שאנשים אוהבים אותו.‬
‫כשפגשתי את מרטי לראשונה‬ ‫ואמרתי כמה הסרט חשוב לי,‬
‫הוא אמר, "כן, אבל הסרט נכשל.‬ ‫הוא הפסיד ל'ילד הזהב'". ככה.‬
‫אני זוכר שג'סטין טימברלייק אמר לו‬ ‫כמה "שלושה אמיגוס" חשוב,‬
‫ועם הזמן, זה התחיל לחלחל.‬
‫כאילו, "היי, אנחנו לא זוכרים‬ ‫שהוא הפסיד ל'ילד הזהב'.‬
‫"אנחנו חושבים שזה סרט נהדר,‬ ‫ואתה צריך לקבל את זה."‬
‫אבל באותה תקופה,‬ ‫אף אחד לא אמר שמרטי שורט הוא כוכב קולנוע.‬
‫ואז הגיע "יום במלכודת".‬
‫"יום במלכודת" הוא סרט טוב מאוד.‬
‫- יום במלכודת‬ ‫1987 -‬
‫הוא הצליח בטירוף במבחני הקהל.‬
‫ואתה לא יודע כלום על הניסוי?‬
‫איזה ניסוי?‬
‫כיווצו אותי.‬
‫הייתי אמור להיות מוזרק‬ ‫לתוך הגוף של ארנב מעבדה,‬
‫ואיכשהו, נכנסתי אליך במקום.‬
‫ואז אף אחד לא הולך לראות את "יום במלכודת".‬
‫עשינו את "קרוס מיי הארט".‬
‫אם חמשת הבחורים הבאים‬ ‫שתצאי איתם יהיו גרועים ממני,‬
‫תתקשרי אליי?‬
‫לא, לא נראה לי.‬
‫אני לא יודע אם ראית את ההכנסות של הסרט.‬
‫אתה יוצר סרט עם חבורת אנשים‬ ‫במשך שלושה חודשים,‬
‫ואז אתה לא רואה אותם שוב.‬
‫- לורנס ומג קסדן -‬
‫אתה ואני החלטנו, אתה היית המפיק בפועל,‬
‫שנמשיך לטפח את הקשר.‬
‫זה היה לפני 40 שנה.‬
‫אנשים מתחרטים על דברים כל החיים,‬ ‫אבל אני לא מרגיש את זה ממך.‬
‫לא, אני דבק במילות השיר של סינטרה.‬
‫"חרטות, היו לי כמה, אבל מעטות מכדי להזכיר"‬
‫זו הפילוסופיה שאני דבק בה.‬
‫"אני מאכיל את התרנגולות.‬
‫"ואני אוסף את הביצים."‬
‫ספינה גדולה.‬
‫הספינה הגדולה?‬
‫כן.‬
‫שומע את זה?‬
‫אני שומע.‬ ‫-כן.‬
‫אני זוכר שב-1987, ננסי ואני קנינו את הבית.‬
‫וזה התבסס על שני סרטים שהייתי אמור לעשות.‬
‫ברגע שחתמתי על המשכנתה, אחד הסרטים בוטל.‬
‫חשבתי, "זה לא מגיע לי. אני בן 37.‬
‫"לא מגיע לי‬ ‫להסתכל על האוקיינוס מהסלון שלי."‬
‫אמרתי לננסי, "מה אם לא נוכל להחזיק בבית?‬
‫"מה אם לא נוכל להמשיך בזה?"‬
‫היא אמרה, "אז נעבור דירה".‬
‫זה כאילו, "אנחנו הגימיק".‬
‫אנחנו.‬
‫וכפי שאפשר לראות בקריירה שלו, משהו נכשל.‬
‫מצטערת, זאת האמת.‬
‫למחרת הוא פשוט קם על רגליו‬
‫וממציא משהו אחר.‬
‫ב-1992 עשיתי את המחזמר הראשון שלי‬ ‫בברודוויי עם ברנדט פיטרס.‬
‫"פולה‬ ‫-השם הזה מצלצל לי מוכר‬
‫"אני משוגע על פולה‬
‫"אני מתרגשת כשאתה שר לי"‬
‫אני מקבל סיפוק מלא‬ ‫מלעשות טייק נהדר מול מצלמה.‬
‫אבל להופיע בערב הפתיחה‬ ‫ולסיים בקטע מוזיקלי גדול,‬
‫ולשמוע את הקהל מריע, זה לא קיים בסרטים.‬
‫"יש לך רגשי נחיתות‬ ‫בגודל של האמפייר סטייט"‬
‫איך מקבלים תפקיד‬ ‫במחזמר בברודוויי? איך זה קורה?‬
‫צילמתי סרט בסן חואן.‬
‫איך זה קורה?‬
‫- ליטל מי‬ ‫1998 -‬
‫אני שר, למשל, אבל אני בקומדיה.‬
‫אם אתה שר בקומדיה, אתה לא יכול לשיר באמת.‬
‫כי אנשים מחכים ששק החול ייפול עליך.‬
‫ראיתי אותו בעבר. לא ידעתי שהוא שר.‬
‫לא ידעתי שהוא יודע לשיר.‬ ‫-לא ידעתי.‬
‫אני תמיד ידעתי.‬
‫העולם יגלה הלילה.‬
‫זה ישנה את חייך.‬
‫זה בהחלט חלום שתמיד רציתי להגשים.‬
‫אני חושב שכל שחקן צריך‬ ‫לחוות חוויה בימתית בניו יורק,‬
‫אחרת הוא לא שחקן שלם.‬
‫נכון.‬
‫- טוני לשחקן ראשי‬ ‫מרטין שורט "ליטל מי" -‬
‫יש כל כך הרבה אנשים שאני חייב להודות להם,‬
‫ואני צריך, אבל…‬
‫האמת היא שעשיתי הכול בעצמי.‬
‫יש לו סרט חדש שיוצא עכשיו‬
‫בכל רחבי המדינה עם סטיב מרטין‬ ‫בשם "אבי הכלה".‬
‫מרטין…‬
‫אומרים לי שאתה בולט,‬ ‫שאתה גונב את ההצגה בסרט.‬
‫לא, אני לא חושב שזה נכון,‬ ‫אבל זה סרט מצחיק מאוד.‬
‫איך תתאר את "אבי הכלה"?‬
‫אני חושב שזה סרט מרגש.‬ ‫-כן.‬
‫אני חושב שזה סרט קומי.‬ ‫אני חושב שיש בו רגעים מרגשים.‬
‫ויש בו הומור מתוחכם, ויש בו הומור נמוך.‬
‫שלום!‬
‫אני מתנצל שנאלצתם לחכות. אני פרנק. תענוג.‬
‫זה עוד דוגמה למשחק קיצוני מאוד,‬
‫אבל כזה שעובד.‬
‫הרעיון היה שפרנק מסמל עבור סטיב מרטין‬
‫את הניכור שלו מהתהליך.‬
‫יש לנו בעיה.‬ ‫האנק לא רוצה להכין עוף בשום אופן.‬
‫הוא לא מה?‬
‫קימברלי וויליאמס ודיאן הבינו אותו.‬
‫ואני לא.‬
‫אבל עד כמה? עד כמה?‬
‫תתחיל.‬
‫עוד לא הכנתם את הרשימה,‬
‫אבל אתם יודעים שאתם רוצים‬ ‫חתונה בבית בשישה בינואר, נכון?‬
‫המנהלים חששו מהדמות הזאת.‬
‫עוד לא הכנתם את הרשימה,‬ ‫אבל אתם רוצים חתונה בבית ב…‬
‫וכל הזמן הרגענו את זה.‬
‫אז עוד לא הכנתם את הרשימה,‬
‫אבל אתם רוצים חתונה בבית בשישה בינואר, כן?‬
‫אני זוכר שסטיב אמר,‬
‫"חבר'ה, אין פה בדיחה. אני מבין מצוין".‬
‫אנא, עם כל הכבוד, ברוך הבא לשנות ה-90.‬
‫אי אפשר להבין מילה ממה שאתה אומר.‬ ‫אתה אומר משהו כשאתה מדבר?‬
‫אמרתי לצ'ארלס, נהדר להיות כאן, אתה יודע.‬
‫אתה נראה נאה מאוד בעניבה.‬
‫לא הייתי בוחר בצבע הזה, אבל החולצה יפה.‬
‫נכון.‬
‫טוב, סטיב מגלם את האבא של הכלה,‬
‫ואתה אוהב את סטיב יותר מאשר אותי?‬
‫אני אגיד לך ככה,‬
‫וזה יגרום לי להישמע שטחי,‬ ‫וזה לא צריך להיות ככה,‬
‫כי אם כן, אז לא מבינים אותי כהלכה.‬
‫סטיב יכול לעשות בשבילי יותר ממך.‬
‫אתה יכול להתנהג כמו ילד אנושי לרגע אחד?‬
‫- קליפורד‬ ‫1994 -‬
‫תסתכל עליי כמו אדם.‬
‫אתה לא מסוגל ליותר מכמה שניות.‬ ‫תסתכל עליי כמו ילד אנושי!‬
‫אל תתעסק איתי.‬
‫אתה תחזור למטוס הזה.‬
‫אתה מבין אותי?‬
‫אני מבין שאני אוהב אותך.‬
‫הייתי בן 40 כשגילמתי‬ ‫ילד בן עשר בשם קליפורד.‬
‫מרטי שורט הוא שחקן נהדר.‬
‫בגלל שהוא עושה דמויות קומיות,‬
‫ייתכן שאנשים לא מזהים את זה מספיק,‬
‫אבל לא קל לעשות דמויות קומיות.‬
‫הן קשות יותר.‬
‫אתה קומיקאי שמשחק, מרטין,‬ ‫או שחקן שאוהב קומדיה?‬
‫אני מניח שאני שחקן שעושה קומדיה,‬
‫או כל דבר אחר שיש לך.‬
‫אתה חסר סבלנות בשביל פסיכולוג רציני, נכון?‬
‫אולי תיתן לי להסביר בדרך שלי?‬
‫תודה, זה יהיה נהדר.‬
‫מה הופך סרט לאטרקטיבי בעיניך?‬
‫זה לא הכסף…‬
‫כן. זה הכסף.‬
‫אפשר את המצלמה, בבקשה?‬
‫- קפטן רון‬ ‫1992 -‬
‫כן, בטח, בוס.‬
‫יותר מ-90% מהקריירה שלי‬ ‫הייתה כישלון מסחרי מוחלט.‬
‫אבל השתתפתי במספיק דברים מצליחים‬ ‫כדי להמשיך להתגלגל.‬
‫אתה מתכוון שהם יכולים לקרוא את המחשבות?‬
‫אני לא מכיר אותך.‬
‫לא מכיר את עבודתך.‬
‫אבל אני חושב שאתה צעיר מוכשר מאוד,‬
‫ואני אף פעם לא טועה בדברים האלה.‬
‫אף פעם לא הייתה לי תוכנית גדולה.‬
‫אף פעם לא הייתי בהכרח חכם מבחינה מסחרית.‬
‫אידיוט.‬
‫כן?‬
‫הרבה דברים נכשלו לי.‬
‫אף פעם לא אמרתי,‬
‫"אני לא ראוי. העמידו אותי במקומי".‬
‫למעשה אתה טורף.‬
‫אנשים ירצו שתודה בזה.‬
‫בניגוד ל…‬
‫מה אתה בדיוק, מיץ'?‬
‫אני חושב שזה מטורף אם מישהו אומר,‬ ‫"סבלתי נורא בצילומים של הסרט הזה.‬
‫"שנאתי לעשות את הסרט הזה,‬ ‫אבל בבקשה, שיצליח."‬
‫אם זה יצליח רק בקופות,‬
‫זה מאוד לא סביר.‬
‫החוויה שאתה יכול לחוות בנשמתך‬ ‫היא החוויה של עשיית הסרט.‬
‫האם זה היה יצירתי? האם זה היה כיף?‬ ‫האם היו ארוחות ערב מהנות?‬
‫האם היה כיף לבלות עם האנשים?‬
‫מה זה?‬
‫א-הא!‬
‫בידור הערב!‬
‫- סנאג הארבור -‬
‫אנחנו מביימים ארוחת בוקר שכבר אכלתי.‬
‫אלוהים, אני רעב.‬
‫מת מרעב.‬
‫וואו.‬
‫זה טעים כל כך .‬
‫- 21 ביוני 1993 -‬
‫אנחנו בסנאג הארבור,‬
‫ואני שותה את הוודקה טוניק‬ ‫הראשון שלי לעונה.‬
‫אתם מבינים, זה היום הראשון של הקיץ.‬
‫אני אומר…‬
‫אני אומר שזה היום הראשון של הקיץ, הנרי.‬
‫אתה שמח להיות כאן, אבא?‬ ‫-כן.‬
‫את הקוטג' המדהים שלנו בקנדה…‬
‫אימא, תראי כמה גבוה.‬
‫…ננסי קנתה,‬
‫בלי שראיתי אותו.‬
‫ואלה הילדים.‬
‫אני זוכרת שעמדתי ליד הדלפק‬
‫כשהיא סיפרה למרטי שהיא קנתה את הקוטג'.‬
‫אמרתי, "ננסי, הוא ראה אותו?"‬
‫"לא, הוא לא ראה אותו."‬
‫וחשבתי לעצמי, "אלוהים, אני…‬ ‫"אני יכולה לעשות את זה? אולי כדאי לי."‬
‫עשיתי כל מה שננסי אמרה לי.‬ ‫זה חלק מהאופי של ננסי.‬
‫"לארי, למה שלא תלך‬ ‫לקחת את אלה ותביא אותם לכאן?"‬
‫"כן, ננסי." לא הייתם עושים‬ ‫כל מה שהיא אומרת לכם לעשות?‬
‫הייתה לה כזאת… סמכותיות אוהבת.‬
‫היי, תגיד משהו מצחיק.‬
‫אני כאן עם החבר'ה…‬
‫זה אחד המקומות האלה שכשאתה מגיע לכאן,‬
‫גם אם לא היית כאן שנה, אתה מרגיש שלא עזבת.‬
‫תמיד חשבתי שאם גן עדן קיים,‬
‫אז אולי גן עדן‬ ‫הוא המקום האהוב עליך לנצח נצחים.‬
‫וזה יהיה המקום הזה.‬
‫הנה מג קסדן.‬
‫שחרר, אולי.‬
‫היי, מרטי.‬
‫שלום, מותק. ברוכה הבאה לסנאג הארבור.‬ ‫-תודה. זה די מדהים.‬
‫ושם, כמובן,‬
‫לארי קסדן.‬
‫שלום, מרטי.‬
‫היי, לאר.‬
‫כל כך נפלא פה. ברכות על המקום המדהים הזה.‬
‫תודה. לא הייתי מצליח לעשות את זה‬ ‫בלי "קרוס מיי הארט".‬
‫אני מרגיש אחראי לחלק מזה.‬
‫מהרגע שאתה מגיע לשם,‬ ‫אתה נכנס לעולמו של מרטי.‬
‫סליחה, אנדראה. במה אתם משחקים, ילדים?‬
‫מונופול.‬
‫המבורגרים על המנגל.‬
‫יש לנו תוצרת קנדית שחותכים במטבח,‬
‫שקתרין אוהרה מכינה בחן.‬
‫וואו.‬
‫ברוכה הבאה.‬
‫תודה רבה שנתת לנו ליהנות…‬
‫לאחוזת דול-שור.‬ ‫-…מהיופי של סנאג הארבור.‬
‫זה טוב. הסוכן שלך יודע שאת כאן?‬
‫הסוכן שלי לא מתעניין‬ ‫איפה אני נמצאת בכל רגע.‬
‫אכלת פאי מאז שהגעת לכאן?‬ ‫-המון פאי, כן.‬
‫אני לא…‬ ‫-טוב, אני לא נראה כמו…‬
‫והוא נותן לך את המשקה הזה‬ ‫שהוא מצא בג'מייקה.‬
‫טינג. עכשיו אני אכין לך משקה.‬
‫אוי.‬
‫נכון. יש לך בעיית אלכוהול.‬
‫בבקשה.‬
‫נשתמש בקרח.‬
‫דרך אגב, אני חושב שרק פראיירים מתקלחים.‬
‫אז לא שטפתי ידיים כבר הרבה זמן.‬
‫ואז פותחים את הטינג.‬
‫בבקשה.‬
‫זאת הילדה שלי. הקטנה שלי…‬
‫קדימה, טום.‬ ‫-כן.‬
‫שישים…‬ ‫-73!‬
‫שישים ותשע! לא, שישים וחמש!‬
‫אוי, מרטי. אני עם המשקל העודף שלי.‬
‫תשתדל לא לפגוע…‬
‫הלו? היי.‬
‫כן, זה סנאג 96.‬
‫מה קרה, מותק?‬
‫זו המפשעה שלי.‬ ‫בטח בגלל משהו שעשיתי אתמול בלילה.‬
‫אוי, לא.‬ ‫-הנה היא הולכת.‬
‫הוא האיש הכי מקושר בהוליווד.‬
‫הוא מכיר את כולם, מהצמרת ועד לתחתית הצמרת.‬
‫אנחנו מאושרים מתמיד.‬
‫זה הבן הבכור שלנו, טום.‬
‫טום, אתה מתכוון למצוא עבודה מתישהו?‬
‫לא, אבא. בדיוק למדתי את המילים הקנדיות.‬
‫אבל אנחנו אוהבים אותו.‬
‫כשפגשנו את מרטי,‬
‫הוא קם ועשה חיקוי של טוני בנט‬
‫שבו הוא שר את‬ ‫"השארתי את לבי בסן פרנסיסקו".‬
‫היה לי רגע שבו הבנתי‬
‫שאני הולך לבלות עם הבחור הזה‬ ‫בכל הזדמנות שתהיה לי.‬
‫טומי!‬
‫אני מת על הפרצופים שלך.‬
‫הילדים שלנו היו באותו גיל,‬
‫אז היינו עושים ברביקיו‬ ‫וארוחות ערב משפחתיות גדולות.‬
‫ופשוט היינו מבלים יחד,‬
‫כי מי לא רוצה להיות בסביבת מרטי?‬
‫מישהו רוצה יין אדום?‬ ‫-אשמח.‬
‫היינו בשלבים דומים בחיים.‬
‫כן, זה נכון.‬ ‫-כן.‬
‫יש לנו את העלמה ננסי שורט.‬
‫יום אם שמח, קייט.‬
‫אימא שאני מעריצה באמת. ויש לנו את אוליבר.‬
‫מר הנרי שורט.‬
‫טום ואני יחד עם ריטה וקייט כבר עידנים.‬
‫לכולנו היו ילדים באותו גיל.‬ ‫זה היה עניין גדול.‬
‫אז הרבה פעמים מארגנים את זה איכשהו.‬
‫"בואו נזרוק את כל הפרחחים ביחד,‬ ‫כדי שנוכל אולי לנהל שיחה."‬
‫אני חושבת שלכולנו יחד היו…‬
‫לא יודעת, 17, 15… היו הרבה ילדים.‬
‫תעביר לי את זה.‬
‫אני חושב שהמדד האמיתי ללב של מרטי‬ ‫הוא כמה הילדים שלי אוהבים את מרטי.‬
‫ומגיל צעיר מאוד,‬
‫הילדים שלי פשוט רצו להיות עם מרטי,‬
‫רצו ללכת אליו בארוחת הערב ולשבת איתו,‬
‫לדבר איתו ולהשוויץ בפניו.‬
‫לא, רגע. לוסי, אתל?‬ ‫-זה שלי!‬
‫לוסי! אתל!‬
‫זה בדיוק מה שריקי עשה.‬
‫את מי הם חייבים לאהוב, יקירי?‬
‫זה יום ההולדת שלי, אינכם מבינים?‬
‫כי בקשתי היא, "תאהבו רק אותי".‬
‫לא את ההורים המטופשים שלכם.‬
‫טום וריטה.‬
‫משעממים!‬
‫וסטיבן וקייט. היינו שם, עשינו את זה.‬
‫הוא מחשיב חברות‬ ‫כדבר החשוב ביותר אחרי משפחה.‬
‫אנחנו מדברים על דינמיקה‬ ‫שלא קל להוציא לפועל,‬
‫שבה אני החברה הכי טובה של הגברים,‬ ‫וסטיבן החבר הכי טוב של הנשים.‬
‫אז זה הפך את זה ל…‬
‫לא עשית סרט על זה, לארי?‬
‫מרטי! בחייך, אתה חייב לבצע את הריקוד.‬
‫עכשיו פשוט…‬
‫אני אף פעם לא עומד בקצב של חילופי הדברים‬
‫בין טום, וולטר ומרטי.‬
‫אז נאלצתי להסתפק במצלמת הווידאו שלי.‬
‫אלה טביעות הרגליים המדממות‬ ‫מהצלילה האחרונה.‬
‫תראו את הראיות.‬
‫למרטי ולטום היה רעיון.‬
‫היי, בואו נעשה‬ ‫את הסצנה ההיא מ"קיד וקסידי".‬
‫זה מאוד עצוב, אני חייב לומר,‬ ‫כי אנחנו הולכים להיהרג.‬
‫פשוט תתכונן לירות ברעים.‬
‫יש רק דרך אחת.‬ ‫אז חייבים לקפוץ, אני חייב לומר.‬
‫אני יודע, יירו בנו.‬
‫אז קדימה.‬
‫אני אקפוץ ראשון.‬ ‫-לא.‬
‫אז תקפוץ.‬ ‫-אמרתי לא!‬
‫מה הבעיה שלך?‬ ‫-אני לא יודע לשחות.‬
‫מה, השתגעת? הנפילה בטח תהרוג אותך.‬
‫אימא תמיד אמרה‬ ‫שקפיצה מצוקים היא כמו קופסת שוקולדים.‬
‫אף פעם לא יודעים במה תפגע.‬ ‫-כן, אתה צודק.‬
‫קדימה, פורסט.‬ ‫-אני לא יודע לשחות.‬
‫מצחיק מאוד.‬
‫למען השם, הנפילה תהרוג אותנו,‬ ‫אני חייב לומר.‬
‫לעזאזל!‬
‫-לעזאזל!‬
‫עכשיו נצא לסיבוב עם ג'ימיני גליק.‬
‫יש לנו אייקון אמיתי ונפלא לראיין.‬
‫סטיבן ספילברג איתנו. שלום, סטיבן.‬
‫שלום, ג'ימיני, טוב לראות אותך.‬ ‫-זכית באוסקר?‬
‫כן, אדוני.‬ ‫-איך זה?‬
‫עשית כל כך הרבה סרטים.‬ ‫מתי תעשה את הסרט הגדול?‬
‫וואו. למה אתה מתכוון ב"גדול"?‬
‫משהו שהקהל יתחבר אליו.‬
‫כן. זה ישמח אותי, כי אני חושב שאתה טוב.‬
‫ג'ימיני גליק, אגדה בעיני עצמו.‬
‫מראיין הרבה מעבר למראיינים.‬
‫הוא שואל שאלות‬ ‫שאף אחד לא רוצה לענות עליהן.‬
‫רוצה דונאט?‬ ‫-אשמח לדונאט.‬
‫קורונה מטופשת!‬
‫בבקשה.‬
‫הרעיון הוא מראיין גרוע‬ ‫שלא יודע הרבה על המרואיין.‬
‫אתה מבלבל אותי עם מייקל קיטון,‬
‫מכר שלי, גם שחקן טוב מאוד.‬
‫למעשה, הסגנונות שלכם שונים לגמרי,‬ ‫כי קיטון ריאליסטי מאוד.‬
‫ואתה נוטה לקטע הזה של, "מה אמרת?"‬
‫שזה נפלא. רגע, בבקשה. מישהו…‬
‫הלו?‬
‫היי, דיקסי.‬
‫הוא יכול להגיד דברים שליליים בלי פחד,‬
‫שנוגעים בנקודות רגישות,‬
‫והמרואיינים שלו יכולים לצחוק.‬
‫זה שהעיניים כה משעממות,‬
‫לא אומר שאין מנגנון שעובד שם.‬
‫קיוויתי לקבל כוכב גדול,‬
‫אבל אני נרגש לארח אותך, ביל… היידר.‬
‫זה לא באמת שם של כוכב, נכון?‬ ‫-לא.‬
‫לא, ליאו דיקפריו תופס אותך.‬ ‫-כן. זה נכון.‬
‫אבל ביל היידר נשמע‬ ‫כמו מישהו שמתקין חלונות.‬
‫רואים מה מרטי חושב‬ ‫על קריירה בתעשיית הבידור.‬
‫מתי הסרט יוצא?‬ ‫-ב-11 ביולי.‬
‫אה, אני אהיה בחו"ל.‬
‫אתה מקבל הרבה ביקורות רעות.‬
‫איך זה גורם לך להרגיש‬ ‫ואיך אתה מתמודד עם זה, סטיב מרטין?‬
‫ראשית, הרבה אנשים מקבלים ביקורות רעות.‬
‫צ'רלי צ'פלין קיבל ביקורות רעות.‬
‫גם באסטר קיטון.‬
‫לא, לא ממש. לא ברמה שאתה מקבל.‬
‫אידיוטים עם כוח תמיד ריתקו אותי.‬
‫אתה מזפזפ בטלוויזיה של שעות היום,‬ ‫ויש שם מישהו עם תוכנית.‬
‫יש להם עוזר, והעוזר מזיע‬
‫כי כריך הטונה שלהם הגיע באיחור.‬
‫ו"איזה מין כריך טונה זה?"‬
‫נפלא. אני אחזור אליך.‬
‫היי, ליאה. מה שלומך?‬ ‫-מה שלומך היום, מר גליק?‬
‫אני לא אוהב מרקרים צהובים,‬ ‫כי הם לא כיפיים.‬
‫רציתי ליצור דמות שתלך למסיבות עיתונאים.‬
‫- חברים בלי מזל -‬
‫עשיתי סרט בשם "חברים בלי מזל",‬ ‫שבו עקצה אותי דבורה‬
‫והייתה לי תגובה אלרגית.‬
‫אני זוכר שננסי הייתה על הסט ואמרה,‬ ‫"אני לא רואה אותך שם".‬
‫ואני אהבתי את זה.‬
‫וטקס פרסי האמי התקרב.‬
‫שלום, זה ג'ימיני גליק.‬
‫ג'ימיני גליק בלה לה ווד.‬
‫אני נרגש להיות בטקס פרסי האמי.‬
‫רציתי לצאת ובכנות, לא להיראות כמו עצמי.‬
‫אני מדבר עם ג'ון לגוורת'… ליג… לוק…‬
‫ג'ון.‬ ‫-לוקוו…‬
‫עבדת בקרקס.‬
‫הייתי פריק לזמן מה.‬
‫אנשים הולכים על קביים שם. אתה לא צריך.‬
‫לא הייתי צריך אותם.‬ ‫אני פריק גדול ורזה. ומה…‬
‫האמת שזה די טעים. מה יש על זה?‬
‫טוב לראות אותך שוב. נראה שירדת במשקל.‬
‫עברתי שאיבת שומן מכל פתח אפשרי.‬
‫אני מרגישה שהוא יכול לאלתר‬ ‫את ג'ימיני גליק לנצח.‬
‫לא?‬
‫את נשמה מיוחדת.‬ ‫-כן.‬
‫תודה רבה.‬
‫עוד לא שמעתי את הצחוק.‬
‫יש לו רגעי שיא, ויש לו רגעי שפל.‬
‫והוא תמיד מוצא את המילה הנכונה‬
‫כשהוא ברגע שפל.‬
‫אתה מבין? "גינקו בילובו."‬
‫אלוהים, אני לא חושב שזה נכון.‬
‫זה בידור דאדא אמיתי.‬
‫זה אמיתי, כאילו, הכול שטויות.‬
‫והקריירה שלנו יושבת מול ליצן כזה.‬
‫תודה.‬ ‫-הריאיון תם, גבר. סיימנו.‬
‫אלוהים.‬
‫שמישהו יתקשר למחליף.‬
‫זו ממש דמות של פאנק-רוק.‬
‫מה הבעיה שלך עם הנאצים?‬
‫מה הבעיה שלי?‬
‫אתה תמיד יורד עליהם…‬ ‫-מה הבעיה שלי?‬
‫אתה תמיד יורד על הנאצים. בוא…‬
‫הגיע הזמן שמל ברוקס‬ ‫ירד על הנאצים, כך נראה.‬
‫את לא רוצה את הכותרות, נכון?‬
‫אני לא רוצה, ובכל זאת, כשאני בבית ורואה…‬
‫כשאני…‬
‫אבל יש גם עדינות,‬
‫בג'ימיני.‬
‫צד רך, צד אמפתי,‬
‫ופשוט הרבדים.‬
‫בג'ימיני יש את כל הרבדים של הקומדיה.‬
‫אתה חייב לוודא כל הזמן‬ ‫שזה יהיה מעניין בשביל עצמך.‬
‫מה שעליך לעשות הוא לומר, "זה יהיה כיף.‬
‫"אני מצפה לזה. זה יגרום לי לרצות לעבוד.‬
‫"אני רוצה שחבריי יראו את זה."‬ ‫זאת השאיפה שלך.‬
‫זה היה ממש כיף.‬
‫זה הריאיון הכי מטורף‬ ‫שעשיתי אי פעם בחיים שלי.‬
‫חג המולד של שנת 2003.‬
‫הנרי שורט בן ה-14 קישט את העץ השנה.‬
‫כן, נראה טוב.‬
‫ככה?‬ ‫-כן.‬
‫תמיד יש לנו מסיבת חג מולד,‬ ‫ואנשים עולים להופיע.‬
‫יש כאן עוד מישהו?‬
‫מרטי, שעושה את הקטע שלו‬ ‫כדי לפתוח את המופע,‬
‫ואז מעיר על מה שעשית‬
‫כשאתה יורד מהבמה,‬ ‫כאילו שלא הרגשת רע מספיק.‬
‫מי זוכר את "שכחו אותי בבית"?‬
‫אני בטוח שהיו עוד.‬
‫גבירותיי ורבותיי, מר דני אקרויד.‬
‫ואני גלן פריי, הנשר השמח.‬
‫סאלי פילד, גבירותיי ורבותיי.‬
‫הנה.‬
‫סאלי פילד.‬
‫יש לנו פה את השלומיאל האולטימטיבי.‬ ‫סטיב מרטין הולך לשיר.‬
‫זה דרש קצת עבודה.‬
‫פעם אחת, למדתי שישה חודשים‬ ‫איך לנגן את "אולד לאנג סיין" על הבנג'ו.‬
‫עכשיו אני צריכה לחשוב על שיר לשיר.‬
‫אני לא יכולה פשוט לאכול מקרוני וגבינה‬
‫כמו אנשים רגילים.‬
‫אני חייבת לשכור מורה לפיתוח קול.‬
‫מסיבת חג המולד הפכה לפופולרית כל כך,‬ ‫גדולה מדי עבור הבית שלהם.‬
‫אמרתי, "ננסי, איך תצמצמי את הרשימה?"‬
‫היא אמרה, "מותק, אם הם לא יודעים‬ ‫איך קוראים לילדיי, הם לא באים".‬
‫הסופה מתקרבת.‬
‫היא מתקרבת.‬
‫שמעת את זה?‬
‫לקחת את הילדים?‬
‫כן, אני לא רוצה לנהוג הרבה עכשיו.‬
‫כן, בסדר.‬
‫אז כדאי שתתקשר.‬
‫אז אולי נאכל ארוחת ערב במועדון.‬
‫בואי נעשה את זה.‬
‫בסדר. תתקשר ותבדוק?‬
‫אלוהים.‬
‫אלוהים אדירים שבשמיים.‬
‫אני…‬
‫אני לא באמת נראית ככה.‬
‫ננסי.‬
‫תענה לטלפון!‬
‫שמעתי פעם פסיכולוג שאמר שיש זוגות מסוימים‬
‫שמתקשרים זה עם זה ישירות.‬
‫ויש זוגות שמתקשרים דרך דברים.‬
‫והם פשוט מתקשרים בדרך אחרת.‬
‫והם תקשרו ככה.‬
‫היא חשבה שכל מה שהוא אמר היה מצחיק בטירוף.‬
‫וזה היה צחוק אמיתי.‬
‫לא רעיה שמעמידה פנים.‬
‫זה היה אדם שצחק.‬
‫"ספר את הסיפור הזה שוב."‬
‫היא הייתה המעריצה הכי גדולה שלו.‬
‫אין דבר יותר מרגש כשצופים בסרטונים שיש לו.‬
‫והמצלמה מצלמת אותה כשהיא מסתכלת עליו‬
‫וצוחקת בלי שליטה.‬
‫לא בשביל האגו שלו,‬
‫אלא כי היא באמת הרגישה שהוא הכי טוב שיש.‬
‫אימא עושה את ריקוד אבא.‬
‫אני לא יכולה לעשות את זה כמוך. מה השני?‬
‫ב-2007 היא חשבה שיש לה בקע.‬
‫היא הלכה לרופא, והוא אמר,‬
‫"אני חושב שזה בקע, אבל כדאי שנבצע סריקה".‬
‫עשו לה סריקה, וזה התגלה כציסטה בשחלה.‬
‫כמובן שמישהו הרים טלפון‬ ‫והתקשר ל"נשיונל אינקוויירר".‬
‫אז הכול פורסם ב"אינקוויירר".‬
‫ברני ברילשטיין התקשר, המנהל שלי, ואמר,‬
‫ "היי, ילד, שני דברים.‬
‫"החדשות הרעות, זה בעמוד 3 ב'אינקוויירר'.‬
‫"החדשות הטובות, יש תמונה יפה מאוד."‬
‫כמה ימים לאחר מכן עשינו סריקה.‬ ‫זה התגלה כסרטן.‬
‫הוא עבד באותה תקופה.‬
‫המשפחה, ננסי וכולם אמרו,‬
‫"אתה לא תפסיק לעבוד כי המחלה הזאת הולכת…‬
‫"המחלה הזאת תעשה את הנזק שלה."‬
‫אבל בשלב מסוים, נסעתי לצלם את "נזקים".‬
‫הלקוחות שלי לא אשמים בדבר.‬
‫אף אחד לא ידע מה קורה.‬ ‫וגלן הייתה אומרת, "מרטי כאן!"‬
‫הייתי אומר, "כן, תנו לי רגע בחדר ההלבשה".‬
‫הם באו לארוחת ערב בקוטג' שלנו.‬
‫ננסי אמרה, "בואי לחדר השינה. נדבר."‬
‫אז נכנסתי כמובן, לחדר השינה שלי עם ננסי,‬
‫כי היא אמרה לי.‬
‫והיא אמרה, "יש לי סרטן".‬ ‫והסבירה לי מה קורה.‬
‫"בסדר. והכול יהיה בסדר."‬ ‫והיא פשוט סיפרה את העובדות.‬
‫"בסדר, רק רציתי שתדעי." "בסדר."‬
‫ואז חזרנו לארוחת הערב.‬
‫אתה מקווה שהכול יסתדר.‬
‫באותו זמן, לא ידענו בהתחלה.‬
‫בשלב מסוים,‬
‫הבנו שזה לא ייגמר טוב.‬
‫לזכותה של ננסי ייאמר,‬
‫בגלל שהיא הייתה מי שהיא הייתה,‬
‫חסרת פחד, נחושה… אתה מכיר אותה, נחושה.‬
‫לוחמת.‬
‫הבחורה הייתה מסוגלת‬ ‫לעשות הכול, בסדר? לעשות הכול.‬
‫הגישה שלה הייתה,‬
‫"סרטן, לא משנה. ככה אני אחיה את חיי."‬
‫היא שיחקה טניס למרות הכאבים העזים.‬
‫הייתי בסנאג הארבור כשהיא…‬
‫זה היה הקיץ שבו היא מתה, בספטמבר.‬
‫היי, יקירתי.‬ ‫-היי, מותק.‬
‫אנחנו נהנים.‬ ‫-נהדר.‬
‫ניסינו פשוט לזרום עם הווייב שלה.‬
‫היא קבעה את הטון, ואנחנו זרמנו.‬
‫היא נטתה להיות חיובית באופן כללי.‬
‫אז כשהיא חלתה, הגישה שלה הייתה,‬ ‫"אני יכולה להילחם בזה."‬
‫ואם היו נותנים לה…‬ ‫היא קיבלה קוקטייל חדש של כימותרפיה,‬
‫היא הייתה אומרת לכולם, "נרפאתי".‬
‫היא נכנסה לאינטרנט פעם, קראה על זה ואמרה,‬
‫"אני לא אעשה את זה יותר".‬
‫היא לא רצתה לדעת.‬
‫היא פשוט רצתה להמשיך עד שהיא לא תוכל יותר.‬
‫והוא היה שותף מושלם כי הוא נתן לה.‬
‫היה מדהים לצפות בזה.‬
‫תשירי את זה, נאן.‬
‫"בלתי נשכחת‬
‫"בכל דרך‬
‫"ולנצח נצחים‬
‫"כך תישארי"‬
‫סטיב מרטין כתב מנגינה לזכר ננסי שורט,‬ ‫שמתה לפני שנה.‬
‫הקדשתי אותה לחברי מרטי שורט…‬
‫אני מצטערת. זה בסדר.‬
‫סליחה.‬
‫בואו, אני אנגן לכם.‬
‫כמו בכל משפחה,‬
‫זה פשוט עובדה שצריך להתמודד עם אובדן.‬
‫זה יקרה לכולנו. אנחנו חייבים לחגוג‬
‫ולשמר את הקול הזה ולא לשחרר אותו לעולם.‬
‫לא יכולתי לדמיין את מרטי בלי ננסי.‬
‫כן.‬
‫איך הוא יוכל להמשיך בלעדיה?‬
‫איך הוא יוכל להיות מצחיק בלעדיה?‬
‫- בית ההומור -‬
‫בהתחלה הוא השקיע את כל כולו‬ ‫בחיי ילדיו, במשפחה שלו.‬
‫ואז הוא השקיע את כל כולו בעבודה.‬
‫הסתכלתי על מרטי וחשבתי,‬
‫"הוא עובר את זה שוב. אלוהים אדירים.‬
‫"נו, באמת."‬
‫אנחנו מנהלים שיחות שלמות על ננסי עכשיו.‬
‫אנחנו לא מתחמקים ממנה.‬
‫לפעמים כשהוא בטלפון והוא מדבר על זה,‬
‫ואני לא מסכימה איתו, אני אומרת,‬ ‫"תן לי לדבר עם ננסי". מבין?‬
‫"יודע מה? תהיה לה דעה אחרת בעניין הזה."‬
‫הוא התמודד עם זה בהומור,‬
‫חיפש את הצחוקים.‬
‫אני מקווה שאתה אומר לכולם כמה חשוב לצחוק.‬
‫ניסיתי לעזור לו.‬
‫אתה מנסה לוודא שהם בסדר.‬
‫שלום, וידאו.‬
‫עד שהם יכולים לעמוד על הרגליים.‬
‫הוא עבד הרבה.‬
‫"תקופת החג"‬
‫מה אתה עושה?‬
‫הוא דיבר על זה כשהיה בדרכים,‬
‫זה היה הזמן שבו הוא תמיד היה בלי ננסי.‬
‫אז האובדן היה קצת פחות מוחשי‬
‫כשהוא היה בעבודה,‬
‫בניגוד לשהייה בבית, ולהיות בבית לבד.‬
‫לא יודע מה הוא היה עושה‬ ‫אם הוא לא היה בתנועה.‬
‫אני חושבת שהוא היה מרגיש‬ ‫שזה עוול לננסי אם הוא היה נשבר.‬
‫עמדתי להיפגש איתו.‬
‫ולא ידעתי שהוא איבד את אשתו‬
‫כמה שנים קודם לכן.‬
‫אתה רואה מישהו שאיבד את החצי השני שלו.‬
‫ככה לורן מייקלס הסביר לי‬ ‫איזה מין אובדן זה.‬
‫ניסיתי לעשות את אחת מאותן‬ ‫קומדיות מצבים מטופשות עם קהל,‬
‫אבל בצורה מוזרה.‬
‫ללכת על גבול הנדושות,‬
‫אבל לא להיות נדוש.‬
‫המעצבת שלי ניסתה לעשות פנג שואי,‬ ‫אבל אני רק רציתי וונג צ'ונג.‬
‫היא חיה! היא חיה!‬
‫לפעמים הייתי כותב לו.‬
‫הוא היה אומר לי, "זה מטופש".‬
‫אני עניתי, "האם לא הכי חכם‬ ‫לעשות משהו ממש מטופש?"‬
‫והוא אמר, "אז למה שלא אחבוש‬ ‫פאה אדומה גדולה וארוץ במעגלים?"‬
‫וחלק ממני חשב, "אתה מוכן לעשות את זה?"‬
‫משהו במה שניסיתי לעשות לא עבר מסך.‬
‫אני חושב שנתקלתי בו במסדרון‬ ‫כשהביקורות והמספרים לא היו טובים.‬
‫והוא פשוט תפס אותי ואמר, "ג'ון, ככה זה".‬
‫הוא אמר, "98 אחוז מזה זה כישלון".‬
‫והוא דיבר בכנות.‬ ‫הוא אמר, "זו מהות העבודה".‬
‫שום דבר לא עובד, ואז משהו עובד.‬
‫מרטי עסוק ומבוקש עכשיו יותר מאי פעם.‬
‫הוא אחראי לדבר הזה‬
‫שעשה היסטוריה בטלוויזיה בסטרימינג.‬
‫הוא יוצא להופעות האלה שהוא מעלה עם סטיב.‬
‫זה לא נובע מרצון להישאר בפסגה‬
‫או למלא את כיסיו, או להישאר רלוונטי.‬
‫שום דבר מזה.‬
‫מרטי עושה את זה‬
‫כי יש לו הזדמנות ליהנות.‬
‫תפסיקו לאהוב אותי!‬
‫תודה. אני המנחה שלכם השבוע, מרטין שורט.‬
‫שלום לכם.‬
‫- מרטין שורט -‬
‫אני השחקן, הקומיקאי, הפילנתרופ,‬
‫וכוכב סרטי המבוגרים זוכה פרסים,‬ ‫מרטין שורט.‬
‫אנשים תמיד שואלים אותי,‬ ‫"מרטי, מאיפה יש לך כל כך הרבה אנרגייה?"‬
‫בדרך כלל אני אומר להם,‬ ‫"תתרחקו ממני, לעזאזל! תודה."‬
‫אני מעביר אותך לרמקול.‬
‫כן?‬ ‫-היי, זה סטיב מרטין, אנשים.‬
‫היי, מרטי.‬
‫היי, סטיב.‬
‫התקשרתי לומר שאני לא מחבב אותך‬ ‫או את האנשים שאתה מסתובב איתם.‬
‫הרגשת צורך להתקשר ולספר לי את זה?‬
‫לא, אני אומר לך, אני מקווה שאתה לא מקליט.‬
‫לא, אנחנו לא. ממש לא.‬
‫טוב, מספיק. אנחנו נכשלים, אגב.‬
‫כן, נכשלים.‬ ‫-אני יודע.‬
‫כולנו יודעים, בתעשייה ומחוצה לה,‬
‫שיכול להיות לך חבר שלא תראה שנה,‬
‫וכשנפגשים שוב, הכול זורם.‬
‫זוכר מה עשינו בסרט ההוא?‬
‫אתה חושב שזה יכול לעבוד?‬
‫זה חייב לעבוד.‬
‫עשינו הופעה בפסטיבל קומדיה‬ ‫שבה ראיינו זה את זה.‬
‫יש לי שאלה.‬
‫אתה עושה משהו שאני לא, אתה עושה חיקויים.‬
‫חשבנו, "למה שלא נעשה את זה שוב?"‬ ‫ידעתי שלמרטי יש מופע יחיד.‬
‫ולי היה מופע עם להקה, מופע מוזיקלי קומי.‬
‫חשבתי, "אולי ננסה את זה. נשלב".‬
‫סטיב ואני קראנו למופע הזה‬ ‫"אם היינו חוסכים, לא היינו כאן".‬
‫יודעים מה אני אוהב‬ ‫בסיבובי ההופעות עם מרטי שורט?‬
‫אין פפראצי.‬
‫יש איזשהו חשש‬ ‫כשאתם יוצאים ומתחילים את המופע?‬
‫בכלל לא.‬ ‫-לא.‬
‫נכון שזאת תשובה משעממת?‬
‫אני קצת יותר לחוץ ממרטי. מרטי רגוע מאוד.‬
‫והסיבה שהוא יותר לחוץ…‬ ‫-אכפת לי.‬
‫אני רגוע… אותה בדיחה.‬ ‫-כן.‬
‫זה מנע ממני להרוויח כסף גדול,‬ ‫כי לסטיב באמת אכפת.‬
‫כשאני חושב על סטיב, וזה לא קורה הרבה,‬
‫אבל כשזה קורה,‬
‫הדבר שהכי בולט בך מבחינתי‬
‫הוא עד כמה אתה חיוור במציאות.‬
‫אני מרגיש רדוף, אתה מבין?‬
‫אתה נראה כאילו אנדרסון קופר‬ ‫קפא למוות בערב השנה החדשה.‬
‫אתם יודעים, סגנון העלבונות הזה שלנו?‬
‫הוא היה הראשון שעשה את זה.‬
‫וחשבתי, "זה די כיף".‬
‫אז התחלתי ללמוד לעשות את זה בחזרה,‬ ‫והוא עשה את זה.‬
‫וזה הפך לדרך שלנו לתקשר.‬
‫שמתי לב כשהתחלנו לעבוד‬ ‫על "רק רוצחים בבניין",‬
‫ועבדנו עם סלינה, שלא הכרנו…‬
‫למרטי ולי יש את הדינמיקה הזאת,‬
‫כדי להעביר את הזמן בין הצילומים.‬
‫עברו כמה שנים,‬ ‫ואז שמתי לב שסלינה התחילה לעשות את זה.‬
‫איך נכנסת?‬ ‫-היה פתוח.‬
‫אני אף פעם לא נועל.‬
‫זה מטורף.‬ ‫-זו שכנות טובה.‬
‫רוצח גר כנראה בבניין.‬
‫אבל כנראה שלבנים מבוגרים‬ ‫מפחדים רק מסרטן המעי הגס ומשינוי חברתי.‬
‫עצוב.‬
‫מרטי אומר, "אני לא מאמין‬ ‫שאנחנו זוכים לעשות את זה.‬
‫"אני זוכה לבלות עם אנשים מצחיקים‬
‫"ולצחוק במהלך החזרות."‬
‫סטיב מרגיש שזה רגע חשוב.‬
‫הרגע חלף.‬
‫תתאפס על עצמך, מרטי.‬
‫כיסיתי.‬ ‫-כיסית את המצלמה.‬
‫מרטי ואני אוהבים ללטש בדיחה‬
‫כדי שתהיה כמה שיותר מדויקת.‬
‫כדי שזה יהיה כמעט מדויק.‬
‫ואז בתוך הדיוק הזה, יש וריאציות.‬
‫מה?‬
‫אלוהים, מייברי.‬
‫זה לא רע.‬ ‫-כן.‬
‫אתה יודע, לומר משהו…‬ ‫-אר-אף-די.‬
‫מה דעתך על "אלוהים אדירים, אופי"? או…‬
‫ריצ'י קנינגהם?‬ ‫זאת הייתה הדמות שלו ב"ימים מאושרים".‬
‫אבל זה ידרוך על אולי ורון-רון שלך.‬
‫אני פשוט אגיד, "מה?"‬
‫הכוכב. עשית את זה.‬
‫כן.‬ ‫-טוב.‬
‫מההתחלה.‬ ‫-באמת?‬
‫אני חושב על האיש המסכן הזה.‬
‫אני יודע.‬
‫אתה יודע, אנחנו נהיה חברים עד הסוף.‬
‫אני בסדר. אתה לא צריך‬ ‫להגיד משהו נחמד עליי.‬
‫במיוחד לא תוך כדי יצירת קשר עין.‬
‫מה אם נסתתר מאחורי התפריטים?‬
‫זה יכול לעבוד, כן.‬
‫אם זה ישפר את הרגשתך,‬
‫אתה יכול להיות איש הקשר שלי במקרה שאפול.‬
‫ונוכל לעשות קולונוסקופיה ביחד.‬
‫אני לא רואה את עצמי מפסיק.‬
‫אני רוצה לחשוב שהייתי הגרסה הכי טובה שלי‬
‫ביום האחרון לחיי.‬
‫מרטי הראה לי‬
‫שחשוב מאוד איך אתה מתנהל‬
‫בכל החוויות האלה.‬
‫מרטי מורה טוב לחיים.‬
‫בעסק הזה, בעולם הקומדיה,‬ ‫אין מישהו מהיר יותר.‬
‫אין מישהו חכם יותר. אין מישהו מצחיק יותר.‬
‫הוא פשוט נולד עם יכולת להתחבר.‬
‫פשוט כותבים את המילה "ש-מ-ח-ה",‬ ‫וזה מצב קבוע.‬
‫זה כמו קבוע. כמו מהירות האור.‬
‫מרטי פועל במהירות השמחה.‬
‫היי, מותק.‬
‫איזה יום נפלא!‬
‫מייקל ובריאן שורט.‬
‫תיזהרו מהשלוליות.‬
‫כן, החמודים נמצאים בסנאג הארבור.‬
‫וואו. יודע מה?‬
‫אני ממש מתרשם.‬
‫היי, מרטי.‬ ‫-היי, אנדראה.‬
‫היי, מותק.‬ ‫-היי, מותק.‬
‫אתה מצלם אותי, אבל אני מצלם אותך!‬
‫זו מסיבת עיתונאים, ילדים.‬
‫וכולם אוהבים אותי.‬
‫מה אתה עושה? אתה עושה את הפרצוף הזה?‬
‫שלום, דני.‬ ‫-שלום.‬
‫היי, קפטן.‬
‫הנה קתרין אוהרה הנפלאה. קדימה, מותק.‬
‫וואו!‬
‫היי, גבר.‬
‫דייב, תתבגר.‬
‫אנדראה, תראי את התחת של אימא.‬ ‫-איזה שמן.‬
‫איך החופשה, סטיבי?‬
‫בעל פונדק, עוד יין.‬
‫אני חושב שכלבים לא אוהבים אותי, מרטי.‬ ‫אני לא יודע למה.‬
‫באמת?‬ ‫-כן, אני באמת חושב ככה.‬
‫אולי אתה… תן לי לראות.‬
‫קדימה, מותק!‬
‫חג הודיה שמח.‬
‫תפסיק.‬
‫היי, אימא.‬
‫אלה כל החדשות. אלה החדשות. נדבר אחר כך.‬
‫ו…‬
‫אז עד אז.‬
‫אתה מאושר עכשיו, אבא?‬
‫כן.‬
‫ג'ימיני, ראיינת כל כך הרבה אנשים, את כולם.‬
‫אבל אף פעם לא ראיינת את מרטין שורט.‬
‫לא, הוא לא מעניין אותי.‬
‫אני חושב שאנשים שמתאמצים יותר מדי‬
‫ופשוט נואשים לאישור‬
‫בלי להציג סיבה אמיתית לאישור הזה,‬
‫אני מוצא שזה פשוט פוגעני.‬
‫שמעת שעושים עליו סרט תיעודי?‬
‫כן, עושים סרטים תיעודיים על כולם.‬
‫אתה יודע, הם עושים סרט תיעודי‬
‫לכל אדם שאי פעם היה קיים.‬
‫זה מה שאני חושב. אני חושב שמרטין שורט…‬
‫יש לו שלושה קולות, שתי תסרוקות‬ ‫וארבעה צעדי ריקוד.‬
‫אי אפשר לבנות אימפריה על זה.‬ ‫למרות שאיכשהו, הוא עשה את זה.‬
‫אבל אני לא קונה את זה. אני לא אוהב את זה.‬
‫- לזכרה של קתרין אוהרה -‬
‫- לזכרה של קתרין אליזבת שורט -‬
‫תרגום כתוביות: גיא רקוביצקי‬