Downloaded from YTS.BZ
[грає загадкова музика]
Official YIFY movies site: YTS.BZ
[наспів]
[брязкіт]
Сюди.
[дівчина шикає]
[хихоче]
Ну досить. Досить.
Ми тепер не можемо. Вона твоя дружина.
Тільки не кажи, що тебе це не збуджує.
А якщо вона дізнається?
Ходімо.
[хихоче]
[зітхає]
[важко дихає]
Т-с-с.
Що?
Мала, а ти де?
[шепоче]
Брудній душі... Іди за мною.
Ні! Стій...
[хихоче]
Почекай! Зупинися!
[дівчата сміються]
[дівчата зойкають]
[шепіт]
Зраднице.
Брудна душа...
Іди до мене.
Зраднице...
Я тут.
Іди до мене.
Брудна душа...
Зрадниця!
[дівчина кричить]
[грає ритмічна музика]
Шановні студенти!
Отже, це останній острівець цивілізації на нашому шляху.
Господи, він став набагато більший...
ніж коли я був тут востаннє.
Як би там не було, тут можете купити все, що ви забули,
навіть замовити собі лавандове капучино,
бо все, що вас чекає наступного тижня, —
це кава на вогні.
[сміється]
Ласкаво просимо.
О! Ну нарешті!
- Сідайте. Привіт. - Здоров, дівчата!
[нерозбірливий гомін]
Норм. Вайб той, що треба.
За тиждень буду.
Це твоє.
Джентльмени, прошу.
Дивимось, знайомимось.
Ой, дівчата, це таке чудо.
«Луска русалки», єдиний екземпляр.
Ці мушлі лежали на дні Темного озера.
Ви вже замовили?
Тому мають силу і відганяють чари усіх
мавок, русалок, отого всього.
Суперпотужний оберіг.
Я он, сама ношу. Ось.
- Бережуся. - А мавки що, і жінок...
Авжеж, це ж нечисть.
Їм байдуже, кого... втопить.
Так, оберіг — п'ятсот, луска — тисяча.
Хлопці, я пані Теся, що вам?
Можна, будь ласка, оту настоянку?
Угу. Та можна, чого ж не можна?
Ні-ні, в ось цей стаканчик.
Ой-йой-йой, конспіратор. Дивись.
Тобі теж?
Капучино.
Капучино, то капучино. Молодець.
Що, дівчата, вибрали?
- Беру. - Що, тільки оберіг?
А луску — ні?
- Арівідерчі. - Так річ же ж хороша. Ексклюзив!
Ну добре. Гарно вам відпочити.
щоб чакри всі відкрились.
А ви, хлопці, хто? Туристи?
Чи бурштинокопачі?
Ми біологи.
О-о.
Досліджуємо зміни ареалу мешкання тварин.
Ого.
Ой, що я вам скажу. Не треба вам їхати в ці ареали.
Лишайтесь тут, у мене.
Я оце ретритницям казала і вам кажу.
Зараз у нас у лісі небезпечно.
У чому небезпека? Можна кави ще?
Кави можна. А небезпека в тому, що зараз...
Русалчин тиждень. От вони всі і бродять — русалки, мавки —
по лісу і затягують людей в озеро. Топлять.
- Це місцевий фольклор. - Оце не треба, місцевий фольклор.
У нас два дні тому двоє людей зникли.
- Наречений із дружкою. Гм... - Як зникли?
Ну отак зникли — в ліс пішли.
А я зранку оце вийшла туди, на ґанок, і чула...
Оце таке: ха-ха-ха...
- Сміх. Так що он, оберіг краще купіть. - Угу.
Так, мені це не подобається.
Томо, ти не бійся, якщо що...
Мала, тебе захистити?
Я озброєний і небезпечний.
Шановний, ви випили зайвого.
Ідіть, відпочивайте. Не заважайте, будь ласка.
Чуєш, чуваче, так, іди. І ружжо своє зачохли.
Самі розберемось.
Це ти мене кудись послав, чмошнику?
Тебе.
Ну і що ти сказав? Що ти квакнув?
[пані Теся] Нова стійка! Миколо!
Поліцію викликайте!
- [чоловік] Хлопці! - [дівчина] Пусти його!
- [звук удару головою об стіл] - [вигуки]
[пані Теся] Та куди? Стійка нова!
- Припиніть! - Ну слава Богу!
Що тут відбувається?
Ось, людина випила зайвого і чіпляється.
Панове!
Ми не хочемо проблем.
- Ти як? - Мій брат перебрав і трохи начудив,
але він за це перепрошує. Правда?
- Угу. - Угу. Ну і ми вже йдемо.
Куди прямуєте?
На полювання. На качок.
У нас є дозвіл. Ось, будь ласка.
- На качок, кажете? - Угу.
На качок.
Не забувайте, що ви в лісі.
Дякую. Неодмінно.
Більше не вживайте.
- Дякуємо за пораду. Всім гарного дня. - Угу.
Валимо.
А у вас що, панове?
Я викладач біології,
університет Шевченка, це мої студенти. Ми тут із науковою експедицією.
- Документи показати? - Та ні, не треба.
Просто будьте обережнішими.
У нас тут пару людей загубилося.
- Добре? - Я все казала.
На все добре.
- Дякую, дякую. - Не болить? Все окей.
Все буде добре.
[пані Теся] А-а. Буде.
Ну ось він,
останній острівець цивілізації.
[грає жвава музика]
Шановні юні науковці, ми прибули.
Отже, беремо намети,
розташовуємось тут.
Хлопці, перепаркуйте машини.
Вогнище розпалимо там.
Лук'яне, Семене...
До затопленого села, встановіть камери.
Чого стоїмо? Рухаємося!
Я вже відчуваю: ця експедиція буде...
незабутня.
[продовжує грати жвава музика]
[усі вигукують]
Круто!
Блін.
Збери волосся.
Не треба.
Грьобаний ліс. Ненавиджу.
Нащо тоді поїхала?
Звісно, щоб ти спитала.
Бачиш, вже не дарма.
Олесь, давай подивлюсь.
Що там дивитись? То таке, подряпина.
Якби не копи, я б цьому мудаку...
Угу. Нащо ти взагалі поліз?
У смислі? Він же до тебе ліз, чіплявся.
[сміється]
Дякую.
Будь ласка.
А що тут у нас?
Боєць. Живий?
Так.
А я каву свою шукаю.
А це моя кава, Борисе Олександровичу.
У ній щойно жук утопився.
Я цей... Я вам нову каву заварю, Борисе Олександровичу.
[викладач] Гм!
Тобі не здається, що цей Олесь трошки...
Я чув, що він спеціально вчиться, щоб займатися селекцією
певних різновидів лубоволокнистих рослин.
Ти про коноплю?
Це не смішно.
Гівнюк.
Добраніч.
[тріск гілки, шурхіт крил]
[довге жіноче зітхання]
[щебечуть пташки]
[хлюпоче вода]
[хропіння]
Лук'яне, ти вже не спиш?
- Сплю. - А-а, ну, тоді я тобі потім скажу,
що з камерами зв'язку немає.
Сьомо, стоп!
Як це — немає?
[зітхає]
Капець! Іду.
Чорт!
- [хлопець] Розбито. - [дівчина] Гм.
Цій теж кабзда.
Може, якийсь дебіл наступив?
А дивіться, що в мене є!
Ось ця наче ціла. Сьомо, ану глянь.
[звуковий сигнал]
Це, типу, людина, чи що?
Може, це ті хмирі з бару?
Вирішили нам трохи піднасрати.
Оу, Іро!
Вибачте. Зробити підлість.
Так, а що ми тепер без камер?
Треба нові. Гляну, чи є ще там, де я замовляв.
Давай.
Слухайте, то я можу зганяти.
Якщо трохи піднатиснути, то ввечері будемо з камерами.
Борисе Олександровичу...
Беремо?
Ну, без них наша місія не має сенсу.
Беремо.
[клацання камери]
[дзижчить]
[заводить двигун]
[грає радіо]
Христино.
Ти ж у місто?
Так. Щось взяти? Напиши в месенджер.
Та ні. Мені теж у місто треба.
Я туди і назад.
Христино, серйозно. Ми ж все вирішили.
Живи далі і дай жити мені.
Козел!
[схлипує]
[кричить]
«Матро» — національний виробник меблів та матраців.
Український бренд, що створює надійні матраци, м'які та корпусні меблі.
[грає гучна музика]
Ви що, знущаєтесь, чи що?
[скрип шин]
[кричить]
[врізається]
[стогне]
Чорт.
Ні-ні-ні.
[важко дихає]
Давай!
[кашляє]
Ти жива! Слава Богу!
Що болить?
Шия?
[продовжує кашляти]
Твоя нога.
[хрипить]
Ох. Зараз.
Гей! Є хто живий?
Так! Ми тут!
Ні-ні! Залиши...
А в тебе шок.
Зараз.
Ми почули звук. Що це? Хто це?
Потім. Потім, зараз у табір.
У нас там є викладач, він знається на медицині, якщо що — він допоможе.
[дівчина] Будь ласка, ні...
- Все буде добре. - Машині кабзда!
[кашляє]
Обережно. Так.
Отак. Так, все.
Неси аптечку. Швидше!
Що ти стоїш? Ти не бачиш, як холодно? Неси плед!
Так, все... Я зараз покличу викладача, добре?
- Народе, де аптечка? - Та швидше!
Швидше дайте мені плед!
Борисе Олександровичу!
- Що сталося? - Вставайте!
[прочищає горло]
[хрипить]
[кашляє]
Ось вона!
Вітаю.
Нога зламана.
Спокійно. Я подивлюсь?
Так боляче?
[шепоче] Трохи.
Ось аптечка.
Що ти приніс?
Пощастило. Перелому нема.
Серйозно?
У крайньому випадку — забій.
Але рентген, на вашому місці, я зробив би.
А де твоє взуття?
Напевно, в лісі залишилося.
Христино, в тебе ж було якесь запасне?
А чого моє?
Бо в тебе є.
А як тебе звати?
Може, вона ще в шоці?
Я Лук'ян.
Це Тамара.
Це Борис Олександрович.
Дуже приємно.
А ти?
Христино, ти несеш боти чи ні?
- Та йду вже. - Христина.
Радий знайомству, Христино.
Ви, взагалі, звідки?
А ти, напевно, одна з тих дівчат, що на ретрит приїхали?
Так, на ретрит.
Ось.
Вибач, що так сталося.
Звір вибіг прямо перед машиною,
- і я не знав, що мені робити. - Не страшно.
Головне, що ти жива.
Жива...
Відвеземо тебе в лікарню.
Ні. Не треба.
Мене чекають сестри.
Я проведу. Вночі в лісі легко загубитись.
Я знаю цей ліс. Не треба.
- Сьомо! - Що?
Ліхтарик!
Тримай.
Гм. Якась притрушена!
Ну, якби тебе машина збила,
ти б, мабуть, усралася.
Господи, Ірино...
Вибачте. Налякалась.
Та що ж це таке?
О! Тепер буде норм.
Христино?
Христино!
♪ І був щасливий, мов бродяга ♪
♪ Я в каву-брейк люблю мечтати ♪
♪ Колег-козлів не помічати ♪
♪ Поштовий сервер сообщив ♪
♪ У нас опять корпоратив ♪
♪ Мені набридли пі... ♪
Піонери!
Олесь, це нецікава пісня.
Особливо Борису Олександровичу.
О, Лук'ян.
Ну що, провів дівчину?
Ні. Втекла.
Звісно, втекла. Ти її ледь не вбив. Я б теж утік.
А бутси вона мої поверне?
Головне, щоб вона завтра не повернулася з заявою і поліцією.
Так, ну все.
Ти хоч камери приніс?
[булькотіння води]
Сестро, ти знайшла людину?
Брудну душу?
Так, я знайшла чоловіка, від якого віє жіночими сльозами.
Але він мене поранив,
і щось трапилося з моїм голосом.
[кашляє]
[важко дихає]
[голосно] Дякую, сестри.
Нам потрібно більше брудних людських душ, мавко.
Нам необхідна їхня життєва сила.
Поспіши, бо коротка ніч уже скоро.
[зітхає]
Сестро!
Нащо це ти?
- Щоб вполювати брудну душу. Ні! - Я з тобою!
Це моя здобич.
Хух. Добре, що в «ІНГО» встиг застрахуватися.
Добре. Документи для страхової прийдуть вам на пошту.
І молодий чоловіче, прошу вас, обережніше.
Ви все-таки в лісі, а не у себе там, в Кийовах.
Дякую. Буду про це пам'ятати.
[шепотіння вітру]
Лук'яне, привіт.
Христино.
Не чекав?
Ні. Ти так швидко втекла.
Так треба було.
Але тепер я є.
- Пішли зі мною. - Куди?
Тобто я не проти...
Треба буде речі занести в табір.
Потім усе зробиш.
[тихе наспівування]
А зараз краще іди за мною.
Лук'яне, я тут.
Брудна душа.
Лук'яне...
Іди за мною.
Скоріше.
[хихоче]
Це твоє тату...
Воно наче змінює колір.
Нащо воно тобі?
[шум повітря]
Тобі це не цікаво.
[таємничий шепіт]
Не цікаво.
Просто іди за мною.
За тобою.
Тебе чекає відплата за пролиті жіночі сльози, брудна душа.
Швидше.
Так.
[постріл]
Е! Ану відвали. Це моє!
Ти придурок! Це червонокнижна рись.
Їх і так одиниці залишились.
Ну бач, ще залишились. А ця моя.
Тупі ідіоти. Це злочин.
Ви, здається, маєте на качок полювати.
За базаром слідкуй, ботане.
Бачили, який бойовий задрот?
І що ти тепер зробиш?
І мене застрелиш?
І тебе застрелю.
Нєфіг дєлать. Повийожуйся тут мені іще.
[стогне]
[постріл]
Ану стоп!
Це наша здобич.
Так що, якщо ти розумний хлопчик, заспокойся і гуляй собі далі.
О! Твоя дівчинка тебе вже зачекалась.
- Суко, та я тебе зараз... - Юрчику!
Пащеку закрий.
- Киря, та я його... - Тихо!
Забирайте рись і йдемо. Ну!
Угу.
Окей? Забудь.
Юрчику, іди сюди.
- Ти проблем хочеш? - Я його все одно дістану!
Ти в порядку?
Вибач за це.
Пішли звідси.
[чоловіки сміються]
Чому ти бився з тими чоловіками?
Ну ти ж бачила. Вони вбили тварину,
яку треба було оберігати.
І що?
У природі все взаємопов'язано.
Знищення одного виду тварин може мати вплив на інші.
Ти розумієш? Ліс — це окремий всесвіт.
Зі своїми законами і загадками.
Та наче ліс — і ліс. Які тут загадки?
Це в тобі гіпертрофований урбанізм говорить.
Ходім зі мною.
Дай руку.
Так, обережно. Майже прийшли.
Ось.
Подивись.
Дерево.
На перший погляд.
А якщо придивитися...
Бачиш?
На що схоже?
Наче маленький ліс.
Так. Наче ліс у лісі.
Подивись.
- Бу! - А! [сміється]
Спокійно. Він тільки має загрозливий вигляд.
Насправді він годується соком із дерев.
Не все воно таке, яким може здаватися на перший погляд.
Дай свою руку.
У нього крила. Він може літати?
Давай перевіримо.
А он папороть.
Як твоє тату.
Ей!
Я щось не те сказав?
Там у таборі дівчина одна була.
Здається, Христина теж.
А, Христина. А до чого тут вона?
Я помітила, як вона на тебе дивиться.
Ми з Христиною колись були разом.
Але... Це вже в минулому.
Чому? Вона ж красива.
Ну, красива, але... Більше за все любить тільки себе.
Але ти їй зробив боляче.
Вона плакала.
Інколи цього не уникнути.
І біль треба прожити.
Залишатися разом і не кохати, мабуть, було б гірше.
Мабуть.
Твої очі...
Вони щойно були...
Ти не брешеш.
[дзвонить телефон]
Звучить так, ніби ти розчарована.
Вибач, мушу відповісти.
Алло, так.
Ні.
Відео з камер зберігається в спеціальній папці.
[приємна мелодія флейти]
Все, давай. Далі я сам усе. Па.
Слухай, вибач, я...
Та що ж це таке?
О, який...
Лук'ян.
Шановний Лук'яне, ми тут переймались усі.
Може, поясните, що вас так затримало в лісі?
Білочки, метелики, чи...
нечисть лісова якась?
Вибачте, у мене... У мене були справи.
Справи! Я дуже радий, що у вас у лісі з'явилися справи,
набагато важливіші за нашу наукову експедицію.
Заради якої, до речі, ми сюди і приїхали.
Борисе Олександровичу, я все зроблю.
Постарайтеся, юначе.
І не баріться.
Треба... Гм...
[тріщить багаття]
Томо, а де пацани?
Привіт. Лук'янчику, тебе там БО шукав.
Дякую, Христино, він вже мене знайшов.
Христино, може, ти б уже його відпустила?
Моя бабуся казала: що було, то загуло.
Жоден мужик мене не кине.
Ніколи! Ясно?
Я його поверну і сама кину.
Це якось жорстоко.
А життя, Томо, воно жорстоке.
Комусь — люблячі бабусі, татусі, усі-пусі.
А когось кидають малою як непотріб,
і живи як хочеш.
Але більше в мене такого не буде.
І як ти його повернеш?
Приворожиш?
Це ж не Конотоп, відьми далеко.
Я сама собі відьма.
Сексуальність вирішує все.
Правда, тобі цього не зрозуміти.
Дура.
[хлюпає вода]
Сестри, як ви думаєте...
Ось це все — це красиво?
Що — оце?
Ну, озеро, ліс, квіти — все, що навколо.
Ліс як ліс.
І ви зовсім нічого не відчуваєте, коли на це дивитесь?
А що потрібно відчувати?
Я відчуваю тільки брудні людські душі.
І коли вони тонуть в озері — це дуже красиво.
Я уявляю, що це всі ті,
через когось я колись втопилася і стала мавкою.
А ви пам'ятаєте, чому ви це зробили?
І ким ви були, коли були живими?
Я тільки пам'ятаю, що те життя було... жахливим.
І цього мені достатньо, щоб прагнути помсти.
Це наше призначення.
І так наказують русалки.
Сестро, з тобою все гаразд?
Ти... ніби якась дивна.
Все добре.
Так, звісно, це наше призначення.
До того ж, коротка ніч скоро.
[викривлений голос]
Вона єдина з усіх, хто не привела брудну душу.
Вона щось приховує.
Треба зрозуміти, що саме.
- Ти чого? - Га?
Ні, все нормально.
Я піду, пройдуся.
- Чуваче! - Я не далеко.
Христино.
- Вгадав. - Вгадав.
Що ти хочеш?
Я просто хочу випити.
Тримай.
Лук'яне, я ж не заразна якась.
Ти не помреш, якщо вип'єш зі мною.
Допоможеш?
За старі добрі часи!
Чудовий вечір. Тихий.
Так, тихий.
Якщо не зважати на цей ор, то тихий.
Лук'яне, я розумію, що між нами все скінчено.
Чесно, я не настільки неадекватна, як ти вважаєш.
Я цього не казав.
Але мені самотньо.
Я ж теж людина.
Я не можу сьогодні когось любити, а завтра раз — і вже ні.
Вибач, але...
Лук'яне, ти мені потрібен.
Востаннє. Ну реально, тільки сьогодні, будь ласка.
Востаннє будь моїм.
Ні, Христино, ні, перестань.
Від цього буде тільки важче, не треба!
Не треба?
Я не потрібна?
А я знаю: це все через оту притрушену дівку, так?
Христино, припини.
Проміняв мене на якусь чокнуту з ретриту! Ідіот!
Я не буду це слухати.
Ну то іди на фіг, задрот-ботанік!
Та ти в ногах моїх маєш валятися, поняв?
Мене не кидають: запам'ятай це!
Ти мені за це заплатиш!
Та ти запам'ятаєш мене на все своє грьобане життя!
Ти пошкодуєш, гімнюк.
[дзвін на гендпані]
А тепер, дівчата,
уявіть світло всередині себе.
Ось тут, у грудях.
Відчуйте, яке воно ніжне й приємне.
Прослідкуйте, як повітря
при вдиху залітає у ваші легені і опускається нижче.
Прямо в кундаліні.
Я щось чую.
Так.
Це і є потік енергії, який наповнює вас.
Та ні, це щось інше.
Це хтось ричить.
Ричить? Це вовк?
[віддалений рик]
- Вовк! - Вовк?
- [голосний рик] - [кричать]
[гарчить]
Дури тупі, ну!
Ну який це вовк? Це...
Це Вінні-Пух.
Відос — топчик. Можемо валити.
Так, зараз. Тільки...
Трофей який-небудь візьму собі.
[дзвін вітряних дзвонів]
Ха-ха. Куриці. Нащо вам стільки трусів у лісі, га?
Гм. Ніштяк.
Що за хрінь?
Андрюхо!
Андрію!
[відлуння жіночого голосу]
- [шепіт] Брудній душі... - Хто тут?
[шепіт] Що іноді...
[шепіт відлунням продовжується]
...позбавляючи життя невинних створінь заради розваги.
[шепіт] Брудні...
[грає моторошна музика]
Іди за мною.
Зі мною буде багато розваг.
Розваг?
[грає моторошна музика]
[жіночий спів]
[тріщить багаття]
Чуваче, що таке?
Та щось не спиться.
Чого, типу, стрес?
Якщо, типу, стрес, у мене є антистрес.
Фокус-конопляний-покус, га?
- Та ні! - Чого? Всі сплять. Що тебе парить?
Христина.
Яка, нафіг, Христина?
Та не та Христина!
А та, що ти ледь не вбив?
Ми розмовляли, а потім вона... щезла.
Вдруге.
Я просто не розумію, що сталося.
Вона ж, типу, ретритниця.
Приїхала на ретрит очиститися від усього мирського.
А не мутити з чуваком, який її ледь не роздавив.
А ти вмієш підтримати.
Вибач, я такий.
А куди ти?
А БО помітить?
- Так ти мене прикриєш. - Ні.
Чуваче.
Лук'яне... Лук'яне!
Це кидалово!
Козлина!
[грає українська пісня]
Чорт!
[пісня затихає]
[відлуння шепоту]
Брудна душа...
Сестро, той хлопець у біді.
Наші сестри вполювали його.
[хлюпає вода]
[викривлене відлуння голосів]
[шепіт] Душа...
[мавки сміються]
Сестри, зупиніться!
Це я його заманювала, це моя здобич!
То буде нашою спільною.
Я сказала: він мій!
Добре, не лютуй.
- Сестри, ходімо. - Підемо.
У лісі є ще брудні душі.
[сміються]
Дивненька!
Лук'яне! Лук'яне, отямся!
Христино! А як ти тут опинилася?
Не зараз! Не зараз, я все потім поясню!
Тримай ось це і ховайся.
Що б ти зараз не побачив, не ворушись і не відпускай це!
[віддалений гуркіт]
[грає моторошна музика]
[викривлений голос]
Сестро, чи ти не забула, що ти мала зробити?
Ні, сестри, я пам'ятаю.
То скажи нам.
До обряду короткої ночі
я маю брудними душами і їхньою життєвою силою
наповнити води Темного озера!
Чому ж тоді той чоловік
ще не на дні озера?
Говори!
Тому що він...
Тому що він не брудна душа.
Досить!
Ти знаєш, якими підступними можуть бути люди.
Ти вкоротила собі віку...
бо ось такі як він...
твоє життя зробили гіршим за смерть!
Так, це єдине, що я пам'ятаю зі свого людського життя.
То зроби, що мусиш!
Якщо не хочеш, аби ми тебе відправили до небуття.
Я все зроблю.
[грає напружена музика]
- Лук'яне! - А-а!
Не підходь! Не підходь, чуєш, ти!
Чим би ти не була.
Лук'яне, будь ласка, заспокойся. Я просто хочу пояснити.
Що? Що ти хочеш мені пояснити?
Що ти хочеш мене вбити?
Ні!
Лук'яне!
Якщо ти мене вислухаєш...
я розкажу тобі всю правду.
Якщо вирішиш піти...
я не буду заважати.
[грає напружена музика]
[важко дихає]
[зітхає]
Добре, Христино.
Чи як там тебе насправді?
Ти хотіла пояснити — я слухаю.
Так, дійсно, Христина — це не моє ім'я.
Такі як я не пам'ятають своїх імен.
Я просто мавка лісова.
Мавка?
Типу, душа лісу? Як у мультику?
А де твоє зелене волосся?
Чому ти не оберігаєш ліс?
Лук'яне, який ліс?
Яке волосся?
Я мертва.
Я утоплениця, а моє призначення — це помста.
Я маю топити в Темному озері брудні душі,
а все решта мені байдуже... було.
Було?
Поки тебе не зустріла.
[вдалині тріснула гілка]
Тут небезпечно. Ходімо.
Я не хочу тебе скривдити.
[шум водоспаду]
Ось тут безпечно.
Русалки — це породження Темного озера,
тому вони не можуть далеко від нього відходити.
А мавки можуть, бо ми колись були людьми.
Обережно.
І в тому Темному озері ви, типу, мешкаєте?
Так, на його дні.
Але раз на чотири роки
на Русалчин тиждень ми виходимо з води у ваш світ.
Ми маємо наповнити озеро життєвою силою брудних душ,
щоб русалки могли нею живитися до наступного Русалчиного тижня.
[перегукування сміху]
Лук'яне, ти маєш знати,
що це все лише підготовка до обряду Короткої ночі.
Сонцестояння. Це ж завтра!
Так! Якщо ви хочете вижити,
тобі і твоїм друзям треба забиратися звідси якомога далі.
Тому що в Коротку ніч
станеться дещо... жахливе для вас.
Але чому ти попереджаєш мене?
Я не знаю...
Просто... Лук'яне, ти з'явився, і я почала помічати речі,
на які раніше б не звернула уваги.
І це відчуття мені так подобається,
але як би там не було, будь ласка...
Ви маєте поїхати звідси до наступної ночі.
[хлюпає вода]
[Мавка сміється]
Смієшся з мене?
Так. Ти кумедний.
Ах так!
[Мавка зойкає]
Що ти робиш?
Щось людське.
Я кажу, що тобі загрожує небезпека.
А я тобі кажу, що я ладен ризикнути.
Заради чого?
Ось цього.
[грає бадьора музика]
Почекай!
Почекай. Мені здалося...
Ні-ні, я не можу!
Я знаю, що це зробить мені боляче.
Я вже це пережила і не хочу більше.
Гей.
Так, життя, воно таке.
І дійсно трапляються погані речі.
Але в ньому є радість, щастя...
і любов.
І цього набагато більше.
Я не пам'ятаю щастя!
Я намагалася щось згадати про своє життя,
але все марно, Лук'яне!
Тут неподалік є давнє затоплене село.
Ну, можливо, ти жила там.
Коли я щось забуваю,
я повертаюся до речей, які можуть нагадати забуте.
Ні, ні, ні. Я не можу.
Але ти можеш спробувати. У тебе є вибір.
Русалки не дають нам вибору!
Я мертва.
Я тобі кажу: тікай звідси, бо сам помреш.
[грає емоційна електронна музика]
[мавки сміються]
[зловісний регіт]
Мавко!
[викривлений голос]
Знову без брудної душі повернулась!
Тож покінчи хоча б із ним!
[гарчать]
Роби!
[хлюпає вода]
[мавки сміються]
[грає напружена музика]
[сміх стихає]
Народе!
Чорт.
Чорт, чорт.
- Бу! - Ай!
Ти що, на ізмєні?
Слава Богу, Олесь. Де всі?
На завданнях. І БО теж.
А ми з Тамарою вирішили трошки усамітнитись тут, у лісочку.
Олесь, ти мене чуєш?
- Чую, чую. - Це небезпечно.
Безпека — наше все.
Я пішов, поки Тамара не передумала.
Олесь, я серйозно!
Зараз усіх покличу, і ми валимо звідси сьогодні ж!
Приколюєшся? Ти всю ніч тусився-веселився. Все!
Тепер моя черга, чуваче.
Послухай, Олесь. Христина, яку я збив... Вона ніяка не дівчина.
Вона хлопець?
Вона гарний хлопець. Я тебе не засуджую. Все окей.
Олесь, коротше. Вона мавка.
Розумієш? Справжня.
І їх тут багато. І всі вони налаштовані проти нас.
Ну так...
А я думаю, хто мій останній косяк учора стирив.
- Офігіти. - Та Олесь!
Ти що, знущаєшся?
Мені пофіг, хто там: відьми, зомбі, хоч Поплавський!
Я свою можливість із Тамарою не втрачу.
Добре, добре. Візьми цю річ.
Якщо станеться щось підозріле — затисни ось так.
- Ти купив цю хрінь у готелі? - Олесь.
Офігіти. Ти дуже нудний на відходняках.
Дуже нудний.
[грає заспокійлива музика]
[хлюпає вода]
[булькання води]
[грає моторошна музика]
[гуркіт грому]
[грім гримить]
[грає сумна пісня]
[грає сумна музика]
[жіночий спів]
[сміються]
Руто!
♪ Мамо моя, прийшла пора ♪
♪ А я весела й молода ♪
♪ Я жити хочу, я люблю ♪
Сестро.
А що це ти робиш?
Віночки.
Я згадала, що при житті
я такі на свята робила.
Ти згадала?
Так. Це якесь диво.
- Як тобі? - Здається, гарно.
Я б теж хотіла згадати.
Але ж ми не маємо таке робити...
Маємо, не маємо...
- А дивись! - Ну!
Бачиш, який величезний?
І потворний.
Такий точно не має літати, але...
[грає приємна мелодія]
[перша русалка]
Геть!
[грає моторошна музика]
Я все згадала.
Моє життя не було суцільним горем.
Воно було різним.
Мабуть, тому ти і вирішила втопитися.
Ви на це мене підштовхнули!
Як і всіх нас.
Ми оберігаємо вас усіх.
Наприклад, ось ця мавка...
найменша з вас.
Вона втопилася, бо її батьки
віддали її майже дитиною
за дружину старому паничу.
Він ґвалтував і бив її.
[перша русалка]
Ми можемо повернути їй пам'ять просто зараз.
І вона згадає, яким... різним було її життя.
Згадає і захоче вмерти ще раз.
І так із вами усіма.
Але ти говориш як людина.
Хто навіяв тобі ці думки?
Чоловік, брудна душа, занапастив тебе. Ти не маєш...
Я не маю...
Мавкам не потрібні життя людей. Вони потрібні тільки вам.
Я більше не буду губити людей для вас.
[разом] О!
Сталося небувале.
[разом]
Мертва мавка закохалася в живого.
Що ж, що ж, що ж...
Покараємо її?
Ні, попередимо.
Цей чоловік — така сама брудна душа, як і інші.
Він неодмінно завдасть тобі такого болю,
який тобі не стане сил терпіти.
[разом]
І ти попросиш нас про небуття,
в якому ти назавжди розчинишся.
І не буде тебе...
навіть мертвої.
Ні! Лук'ян не брудна душа.
А я не просто мавка.
Моє ім'я Рута.
Ох, Руто.
[разом]
[перша русалка]
Ти зараз спантеличена втручанням смертного.
Але ми твої сестри, ми розуміємо.
[друга русалка]
Зрештою, чи довіряти чоловіку — справа твоя.
Подивимось, куди тебе ця довіра приведе.
[плеск води]
[грає напружена музика]
[чарівний передзвін]
[жук тріщить]
Чи все ми врахували?
Залишилось кілька справ.
Покажемо їй, на що здатні люди.
Борисе Олександровичу, ми маємо поїхати звідси до ночі. Повертайтесь до табору.
[викладач телефоном]
- Чому це? - Тому що...
Тому що в лісі зеки.
[викладач телефоном]
Які зеки? Лук'яне? Поясни!
[грає моторошна музика]
[дме вітер]
[Лук'ян]
Це ти?
Я вже думав, більше не побачу тебе.
Я дещо зрозуміла.
Що?
Що я закохана.
- [дме вітер] - [жіночий спів]
[грає спокуслива музика]
[музика закінчується]
Юро! Юрчику, ти де?
Юрчику, годі ховатись!
Це вже ніхера не смішно.
- Ну? - Ні, там немає.
Ти погано шукаєш. Шукай краще.
Давай, давай!
Братику, ну де ти!
[дме вітер]
[перша мавка]
Він зник.
- Ти хто така? - Зник.
- Я... - Гей, ти хто така?
[різні голоси]
Я допоможу.
Допоможу.
- [чарівний передзвін] - [різні голоси продовжують]
Мисливцю треба здобич.
Здобич.
Здобич!
Тож слухай.
І роби, як треба.
[грає моторошна музика]
[викривлені голоси]
Я вб'ю її.
[щебечуть пташки]
[грає напружена музика]
[грає моторошна музика]
Христино?
Лук'яне, ти ж говорив...
Це твоя колишня.
Прожени її. Хай забирається.
Це вже переходить будь-які межі.
Між нами нічого не може бути.
Я тебе не кохаю.
[жіночий спів]
Що там, батько?
Це та дівчина.
Ну привіт, мавко.
Розкажеш, що ти з моїм братом зробила?
Говори.
Говори!
Ні. Господи!
[постріл рушниці]
[крики птахів]
Вона що, реально мавка?
Йой!
Та що ж ти за потвора така?
[хапає повітря]
- Залиш мене. - Лежати, я сказав!
Тепер ти моя здобич.
Я тебе в клітку посаджу, буду в цирку показувати.
Я сказала, залиш мене.
А то що?
Залоскочеш? Хе.
[жіночий спів]
[грає моторошна музика]
Полоскотати тебе?
Я тебе зараз залоскочу.
[верещить]
А якщо вона нас помітить?
[музика посилюється]
[шикає]
Що взагалі тут відбувається?
Лук'ян казав щось таке.
Валим. Валим, валим.
Валим, валим, валим.
[Олесь кричить]
Лук'яне! Христино? Що тут, на хрін, відбувається?
Вижени цього придурка!
Ану вали звідси.
[Олесь]
Ти що, здурів? Лук'яне!
Лук'яне! Лук'яне!
Олесь?
Чого ти чекаєш? Прибий цього бовдура.
Христино?
Вставай. Ти цілий?
Що ти тут робиш? Де мавка?
Лук'янчику, все добре. Це ж я.
Не чіпай мене!
Звідки це в тебе?
Все через тебе!
А ти знаєш, що ця твоя притрушена дівка мертва?
Вона мавка.
Така ж, як я тепер.
[разом]
Болю не буде.
Тільки помста.
Помста.
Твоя смерть буде на його совісті.
І він мучитиметься до кінця свого життя.
Жалюгідного життя.
Нещасного життя.
А ти будеш вічно молода.
Вічно красива.
Завжди найкраща.
- [жіночий спів] - [грає зловісна музика]
[важко дихає]
[разом]
Ми залишимо тобі пам'ять.
[грає напружена музика]
Я найкраща, і якщо ти не хочеш мене,
то ти не будеш ні з ким!
Лук'яне!
Що... Що тут сталося?
Які зеки? Це ж небезпечно.
[Мавка]
Русалки,
сестри...
Все так, як ви казали.
Шкода, що тобі знову довелося пережити це.
Він змусив мене все згадати ніби навмисно.
[разом]
То що ти...
мавко з іменем Рута... будеш робити?
Біль зради зруйнував моє минуле життя.
А тепер знайшов мене тут.
Єдине, чого я хочу, —
це нічого не відчувати і не існувати більше взагалі.
- Сам впораєшся? - Так.
Хлопче... А я Христину так і не бачив.
Без неї не можна їхати.
Я знаю, де вона.
Я її заберу — і одразу до вас.
- Точно? - Точно.
- Все, тату, поїхали. - А Христина?
Якщо сказав, то знайде.
Треба Тому й Іру звідси...
Та сідай уже.
Ми виконаємо твоє бажання.
У небутті розчинишся назавжди.
[разом]
Але сьогодні Коротка ніч. Почни обряд.
Як свою останню і головну помсту для всіх живих.
Борисе Олександровичу, не треба. Маємо їхати далі. Тут небезпечно.
Та годі, Олесь, нам тут нічого не загрожує.
А що чутно про цих зеків?
[поліціянт]
Яких зеків?
Бляха.
[грає моторошна музика]
Хочете, щоб я повірив у цю маячню?
Блін, кажу, я їх сам бачив.
Ви розумієте, що зірвали мені найважливішу експедицію в житті?
У цього конопля одна в голові...
А ти куди, доцю?
Тату, це правда! Я теж бачила.
Та почекай. Ви серйозно?
Ви ж самі казали:
мавки, оце все, оберіг, Русалчин тиждень...
Спокійно, джентльмени.
Це хід маркетинговий. Що таке?
[Христина співає]
Це казочки, щоб клієнт ішов.
- Які казочки? - Народні.
- Чуєте? - Що ти чикаєш?
Це що за хрінь?
Якийсь спів.
У мене так кішка волала, коли хотіла ї...
[дме вітер]
[співає]
[продовжує співати]
[Лук'ян]
Мавко!
Що ви з нею зробили?
Ви мене чуєте?
Що ви зробили?
[перша русалка]
Ми виконали її бажання.
Ця мавка дізналася, ким була при житті.
І навіть згадала своє ім'я... Рута!
Рута?
А хтось знову зробив їй так боляче,
що їй не стало сил терпіти біль.
[разом]
Можливо, ти знаєш, що за потвора з нею таке вчинила?
Так це ви все зробили.
Через тебе вона розтане у небутті навічно.
А це тобі про згадку про неї.
Ні, ні, ні! Скажіть мені, як її повернути?
[разом]
Ми не можемо повернути її.
Але можемо відправити у небуття тебе.
Що потрібно робити?
Іди!
[булькання води]
- [жіночий спів] - [грає напружена музика]
[музика посилюється]
[сміються]
А ми не сказали йому, що небуття для нього смертельне.
[мавки гарчать]
[музика звучить м'якше]
[грає моторошна музика]
Руто!
Руто...
Якого біса?
Руто...
Я прийшов сюди по тебе.
[грає сумна музика]
Руто...
[спів]
[лунає серцевий ритм]
Руто...
Лук'яне!
Я тебе не зраджував.
Це все русалки підлаштували.
Я прийшов сказати...
що...
що я...
[грає напружена музика]
[разом]
Усе готово.
Маємо достатньо життєвих сил.
[кричить]
[напружена музика продовжується]
Рута!
Сестри, дивіться!
Продовжуйте, продовжуйте!
Чому ви зупинились?
Вона жива!
[усі]
Вона жива!
[разом]
Рута!
Сестри, послухайте!
Русалки позбавили нас спогадів.
Вони змусили нас повірити, що життя — це тільки біль.
І що тільки в помсті можна знайти розраду, але це не так!
Я знаю це!
Я все згадала.
Виходить, русалки нам весь час брехали?
Навіщо це все?
[усі]
Навіщо ми людей губимо?
Для чого ми це робили?
А я б хотіла згадати своє ім'я.
І я б хотіла.
- І я. - А що буде зі мною?
Я більше вам не належу.
[верещать]
Ні! Ця сила належить нам!
Не чіпайте їх!
[верещать]
[усі вдихають]
Русалчин тиждень закінчився, і обряд не було завершено.
Час вам повертатись до озера.
Тепер ви дізнаєтесь, що таке страждання.
Сестри, я врятую вас.
Я дізнаюсь... Ти чуєш мене?
Я дізнаюсь, як вас повернути. Я щось придумаю.
Я знаю. Я знаю. Ми ще зустрінемося.
Через чотири роки.
Ми так цього не залишимо!
Ні, ні, ні!
Я не хочу! Ми з вами так не домовлялися!
Допоможіть!
Руто.
А що сталося?
Лук'яне.
Ти зробив дещо неможливе.
[щебечуть пташки]
Руто...
- Руто, я... - Я знаю.
І я.
- Вибач. - Ні, все добре.
Просто треба звикнути, що я знову жива.
[грає романтична музика]
[викладач]
Лук'яне!
Поясніть мені, що тут відбувається?
Як ми їм тепер це все пояснимо?
Я не знаю.
[викладач]
Лук'яне!
Але я можу дещо спробувати.
Я вимагаю. Хтось може мені пояснити,
що тут, у біса, відбувається?
[Мавка]
Забудьте все... що тут сталося.
Ну звісно, ви можете зустрічатися.
Я ж не якийсь там тиран.
Колеги, по конях!
Нас чекає нудне, міське життя.
[Олесь]
А Борису Олександровичу пішло на користь перебування на природі.
І тобі, Лук'яне, теж.
[грає романтична пісня]
♪ Вже не думав, що зустріну тебе ♪
♪ О-о-о-о-о! ♪
♪ Ти навічно поміж моїх ребер! ♪
♪ На беззвучний всі проблеми ставлю я ♪
♪ І будем просто так ♪
♪ По душах на дивні теми ♪
♪ Як з тобою швидко плине час ♪
♪ І це сонце, синє небо ♪
♪ Все з тобою ніби в перший раз! ♪
♪ На беззвучний всі проблеми ♪
♪ І щасливі будем просто так! ♪
♪ Погляд твій, мов тисячі стріл Коли мене ти зустрів ♪
♪ Мій світ лише з тобою Вгору і вниз летів! ♪
♪ Це наш безлюдний острів Де я — весна, ти — осінь ♪
♪ Давай торкатись наосліп До крику в животі! ♪
♪ О-о-о-о-о! ♪
♪ Вже не думав, що зустріну тебе ♪
♪ О-о-о-о-о! ♪
♪ Ти навічно поміж моїх ребер! ♪
[пісня завершилась]
[хлюпає вода]
[разом]
Знайди свою кохану Руту.
Поверни її назад!
[грає заключна музика]
[музика закінчується]