Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
-Var det vondt for henne? -Hva?
Nei, hun har ikke vondt. Hun klager aldri.
Hun våknet ikke engang da jeg skiftet på henne.
Du vet at hun ikke har det vondt. Det er du som har det vondt.
Du skammer deg.
Veslejenta mi. Du er så vakker.
Vær der når jeg bader henne. Hold henne. Du kommer over det.
Se på henne. Se hvor vakker hun er.
Jeg vil ikke at hun skal bli som dem.
Du vet ikke hvordan de har det. Du har ikke sett dem på 40 år.
Hva vet du om andres liv? Men jeg vet hvordan hennes blir.
Fordi hjemmet hennes er hos moren.
-Hva skal vi gjøre? -Vi gjør som legene sa.
Så fort som mulig.
Hun får aldri vite det. Det får ingen.
Hun får et normalt liv. Et helt normalt liv.
Og du slutter med dette tullet.
Du skal elske datteren din og være en ekte far.
-Klarer du det? -Jeg elsker henne allerede.
Jeg gjør det som trengs. Hva som helst.
Moren din vil alltid være med deg.
Alltid.
MIN KJÆRE SEÑORITA
Señorita! Hei!
DE JUAN ANTIKVITETER
PAMPLONA, DESEMBER 1999
"Da er vårt budskap tomt, og deres tro er også tom."
Det betyr at hvis Kristus ikke har stått opp fra de døde,
bør kirken tie stille.
Er det en synd å klappe for paven?
Det er ikke en synd, men det er ikke det fjerde budet.
Kan jeg klappe når han er på TV? Han fascinerer meg.
Du kan klappe hvis han fascinerer deg, men du er ikke nødt.
I motsetning til budene, som er forpliktelser for alle katolikker.
-Takk, señorita. Jeg var bekymret. -Vi har ikke mer tid.
Husk å øve på julesangene. Konserten nærmer seg.
Rydd pultene deres.
Nyheter om Rocío Wanninkhof-saken.
Kilder fra familien snakket med denne stasjonen
og bekrefter at den påståtte morderen av den 19 år gamle jenta
må ha vært noen hun stolte på.
Ja. De sier det er vennen til moren. Den sjefete med kort hår.
Bestemor, folk liker å sladre. Hvem sier det?
Jeg sier ikke at hun er skyldig, men hun prøver ikke.
Hun ser så sur ut. Det er ikke til å tro.
Hun er ingen dame.
Noen ville sagt det samme om meg, at jeg ikke ser ut som en dame.
Den familien har nok tragedier, nå er det en morder i nærheten også.
Du, som den kvinnen? Vær så snill! Det er utenkelig.
Du har ansiktet til en god person.
På'n igjen!
I fengsel med alle uvennlige kvinner, de stygge og de som ikke er damer?
Til bare de gode…
Bestemor! Vent, bestemor.
Adela, barn. Hva skjedde?
Bestemor. Rolig. Hjelpen er på vei.
Se på det.
Det måtte være deg, Adela?
-Se. -Unnskyld.
Ser du? Du dyttet meg opp på fortauet.
-Unnskyld. -Ikke se så dum ut. Se!
Ser du hva du gjorde?
Unnskyld, Begoña. Jeg snakket med bestemor.
-Er bestemoren din i bilen? -Går det bra?
Jeg ringer broren min. Du gjorde meg hysterisk.
-Helt hysterisk. -Hei. Vi hadde en ulykke.
På Duque de Ahumada og Cortes de Navarra.
En eldre dame. Vær så snill, skynd dere.
Hallo. Hører du meg? Går det bra?
Ja. Bestemoren min er i bilen.
Ikke vær redd. Vi ser til henne. La meg se på deg.
Jeg sa jeg har det bra! La meg være.
Fra nå av er du ansvarlig hvis noe skjer med deg. Er det klart?
Bestemor, jeg kjører med politiet. Vi følger ambulansen.
-Jeg møter deg der. -Ja, kjære.
Ikke vær redd. Jeg følger barnebarnet ditt.
FLEUR JAEGGY TUKTENS LYKKELIGE ÅR
-Jeg visste ikke at du var tilbake. -Siden september.
Jeg burde ha kommet innom, men jeg har ikke hatt tid.
Faren min overlater alt til meg, og jeg har mye å ta igjen.
Skal du ikke tilbake til London?
Jeg skulle gjerne blitt. Men jeg visste at det ville bli sånn.
Jeg hadde håpet at faren min ville pensjonere seg senere, eller aldri.
Men nei.
Hvordan var livet der? Har du vært lykkelig?
Ja.
Det er en endeløs by.
Jeg vil ikke være urettferdig mot Pamplona eller livet her,
men vår Pamplona, din og min, er veldig liten.
Vi lever innenfor ti gater og 100 mennesker.
Og så kommer du til London,
og verden blir enorm.
Og så må du tilbake.
Så må du tilbake.
Adelina, gjør som legen sa. Gå sakte…
-Greit. -Aldri alene.
-Barnebarnet mitt. -Så høy og fin.
-Ja. -Kom, så går vi til henne.
Hvor var du?
God kveld. Kom bestemor trygt frem?
Hvor var du, Adela?
-Jeg gikk tilbake. -Synes du det er normalt?
Pappa, vi har det bra. Jeg var nervøs og trengte frisk luft.
Dere unge tror alt er så lett. Ta deg en luftetur, da. Ikke tenk på oss.
Faren din har rett. Det ansvarlige er å konfrontere ting og komme hjem.
Jeg bare gikk en tur. Unnskyld.
Du har mat. Gå og varm den opp. Vi lar det ligge. Gjort er gjort.
Hver regjeringsdelegasjon og statlige sektor vil ha en krisekomité,
men vi må se på den fryktede Y2K-feilen med ro.
Vi må ikke få panikk.
ØSTROGENPILLER
Noen ringte på. Kan dere åpne?
Jeg er Isabel Goñi, fysioterapeuten. Jeg skal til Adelina Arrán.
-Det er her. Kom inn. -Ja?
Ok. Herregud, så tungt. Det er som å bære et lik.
-Og du er? -Adela, beklager.
Hyggelig.
-Det er denne veien. -Der?
-Beklager at du måtte vente. -Det går fint.
-Hvor kan jeg legge fra meg jakka? -Jeg henger den her.
-Jeg er Isabel. Hyggelig. -Ja.
-Det er der. -Ja. Jeg legger den her.
Vennen, kan du ta sekken min fra gulvet?
Adelina, her er terapeuten din. Hun heter Isabel.
Fortsatt til sengs, Adelina? Så snart jeg har satt opp benken, skal du opp.
Det er ikke bra å ligge om det ikke er nødvendig.
Jeg burde få hvile etter ulykken. Jeg er tross alt 88 år.
Nettopp. Ikke bli i senga om legen ikke sa om det.
Kroppen er lat og liker å være i ro.
Hold fast i meg.
Opp med deg, Adelina. På siden. Veldig bra.
Nei, jeg har mindre og mindre lyst.
Og all den maten, det er nesten motbydelig.
Hva?
Ja, hun begynte i dag. Vi får se.
Så det er en reisedrakt? Det visste jeg ikke.
Den gang var det ikke vanlig å gifte seg i hvitt.
Dessuten døde bestefaren min en uke før bryllupet.
Jeg sørget, men var elegant.
-Selvsagt. -I reisedrakten min.
Adelina, snu deg hit, akkurat som før.
Press hardt. Noen smerter?
-Nei. -Nei?
-Det gjør ikke vondt. -Veldig bra.
Du var nydelig. En skikkelig knockout.
Vi er ferdige. Vi tar på deg tøflene.
Skal jeg fortelle?
Vent, jeg henter moren min. Hun vil høre det.
Her, med meg.
-Mamma! -Å.
Jeg føler meg bra.
-Gjør du? -Å.
-Så bra. -Du har det i fingrene, Isabelita.
-Bra. -Ferdige?
Ja. hun er i god form. Det er normal spenning fra sammenstøtet.
Jeg tror øktene de foreskrev holder.
Men hun bør være mer aktiv. Gå opp trappa. Den slags.
Hun vil kle meg i grønn treningsdrakt
og danse paso doble i Benidorm, som gamle damer fra Madrid gjør.
Tusen takk. Vi skal få henne til å bevege seg mer.
Bra.
Jeg beveger meg når jeg vil. Prøv å tvinge meg.
Går det bra, vennen?
-Ja. -Du kjørte, ikke sant?
-Har du sjekket det? -Nei, det var bare en gest.
En smertefull gest.
-Få se. -Nei, det går bra.
Ja, du er helt fantastisk. Skal jeg ta en titt?
La henne gjøre det. Gjør det for meg. Moren din og jeg går.
Kom, Cruz.
Kom igjen. Knepp opp jakka.
Sitt med beina ut og blottlegg øvre del av ryggen.
Denne siden?
Ja.
Få se.
Du må åpne den litt mer. Knepp opp én til.
Sånn, ja.
Ok.
Jeg tar det rolig, så sier du ifra hvis det gjør vondt.
Se den veien.
-Går det bra? -Det føles stramt, men ikke vondt.
Bra.
Å!
Hva er det? Her. Gjorde det vondt? Går det bra?
Det fortapte blikket ut i ingenting
Leter etter det samme som deg
Å lære noe i livet
Å forstå kjærlighet
Å oppdage hvordan verden er
Å forstå
Å lære noe i livet
Å forstå kjærlighet fullstendig
En drøm som går i oppfyllelse
-Kom inn. -Jeg ville si ha det. Jeg må på jobb.
Hva? Vent. Beklager, jeg hører deg ikke.
Jeg elsker Mónica Naranjo, og jeg glemmer meg helt.
-Hva sa du? -Ha det.
Jeg drar.
Sitt i fem minutter og ta en øl med meg.
-En annen gang. Jeg har ikke spist. -Denne har nok karbohydrater.
-Det er et helt måltid. -Ok, takk. Bare én.
Skål.
Så godt.
-Hvordan går det? -Bra.
-Jeg hørte om ulykken. -Å. Det var mest sjokket.
Du traff Begoña? Den yngste Gómez-Arellano.
Ja, hun ble rasende.
Hun er så dum.
Heldigvis kom broren hennes og tok over.
-Han som var i London? -Ja, Santi. Han er veldig hyggelig.
Alt har en lys side.
Har du planer i jula?
Vet du hva jeg alltid har blitt kalt?
-Ja. -Gjør du?
Hesten.
De jævlene er ikke akkurat diskré.
Forleden dag fant jeg ut at noen kaller meg Moder José María.
-Hva? -Hva sier du til det?
-Jeg tror det ikke. -Sånn er det.
Vi lever på 1500-tallet, omgitt av folk som er redd for
høye kvinner og feminine menn.
Det er plikten min å tilgi dem, men du trenger ikke det.
-Ikke alle er sånn. -Er de ikke?
Nei, Pamplona har folk som kan overraske deg positivt.
Du må fortelle Moder José María hvem de er.
Det lover jeg, men en annen dag.
Jeg må gå.
Å, mystisk. Flott, jente. Du har stil, señorita
Takk for ølen.
Señor Gómez-Arellano er borte neste uke.
Ring igjen, så ordner vi det. Ha en fin dag.
Mamen, skjemaene jeg ba om tidligere.
Ja.
Godt å se deg, Adela. Hva gjør du her?
Jeg har jobbet fire år i antikvitetsbutikken til faren min,
og har ikke brukt mye av pengene.
-Jeg vil gjøre noe med det. -Bra.
Det er dumt å ha penger i banken. Hvor mye snakker vi om?
Omtrent seks millioner.
Det er veldig bra. Har du tenkt på eiendom? Kjøpe leilighet?
Nei, ingenting.
Greit.
Risikonivå?
-Minst mulig. -Greit.
Da tenker jeg offentlig gjeld. Lav rente, men veldig trygt.
-Hva sier du? -Som du vil.
Bra.
Vi forbereder papirene, så kan du komme og signere.
Du trenger ikke å gjøre noe mer. Overlat alt til meg.
Å, hei. Beklager. Jeg visste ikke at du var her. Jeg trenger vann. Kan jeg?
Så klart. Kom inn.
Jeg gjør det.
Takk.
Vil du ha kaffe? Jeg skulle til å lage det.
Gjerne. Jeg har en lang morgen foran meg.
Adela, om forleden dag… Unnskyld.
Jeg mente ikke å gjøre deg ille til mote. Tilgi meg.
Jeg takler ikke fysisk kontakt. Unnskyld for min reaksjon også.
Nei, jeg er overentusiastisk og dårlig på grenser.
Du prøvde bare å hjelpe.
Ja. Men hvis du vil sjekke at alt er i orden, si ifra, ok?
Vi skal gjøre det komfortabel.
Jeg er dårlig på grenser, men veldig god i jobben min.
Og jeg hater smerte. Min egen og andres.
-Jeg skal tenke på det. Lover. -Ok.
Adela, gjør deg klar og gå ned med faren din.
Er du ferdig med svigermor?
Ja. Jeg henter tingene mine.
GOD JUL 1999
Ok.
Denne armen er klar.
-Jeg drar, vennen. -Jeg hørte deg komme nedover gangen.
Ja, jeg bråker som en søppelbil med denne.
Så…
Casablanca videoklubb, vet du hvor den er?
Nesten fremme. Jeg legger dette i bilen.
Fucking Åmål.
Filmen er så søt, det er som om Fassbinder regisserte en Disney-film, men med lesber.
-Jeg har ikke sett den. Fra hvilket år? - fjor.
Det hadde spart meg mye drama hvis den fantes på 90-tallet.
Hva leter vi etter?
Dreyers Jeanne d'Arc. En stumfilm. Plakaten er svart-hvitt,
og hun har kort hår og vidjekrone, og gråter. Veldig pen. Vakker.
-Maria Falconetti. -Ja, faen. Det var det. Jeg husket ikke.
For en film. Jeg elsker den.
Den er perfekt. Den er mer enn en film, den er en bønn.
Ja, helt klart.
Måten hun ser på deg på. De øynene?
Man vil be henne om tilgivelse gjennom hele filmen. Jeg får gåsehud.
Det var storfilmenes tid, og Dreyer gjorde det stikk motsatte.
-Den er så åndelig, så… -Ja.
Teatralsk!
Nettopp. Du burde komme og se meg på teateret.
-Driver du med teater? -Jeg er skuespiller.
Fysioterapien er for å tjene penger, og jeg er dessverre veldig flink.
Vi har alle vår antikvitetsbutikk.
Hvor er stykket?
Torsdag kveld på ENT, i gamlebyen. Vi viser en versjon av Jeanne d'Arc.
-Jeg kommer. -Jeg mener… Ikke forvent noe fantastisk.
Vi er en vennegjeng, og jeg er ingen Falconetti.
Jeg håper det.
-Du snakker i det minste. -Det gjør jeg.
Det begynner å bli sent. Jeg må gå.
-Ok. -Kommer du deg til bilen?
Ja, alt er under kontroll.
Det er synd.
En grisunge bør stekes hel eller i halvdeler.
Du vet at jeg ikke liker å se dyrets ansikt.
-Greit, i deler. Her. -Bedre i deler.
-Hvor mye? -1 500, takk.
-Vær så god. -Det er alt.
Ha det. God jul.
-I like måte. -Vi er ferdige. Hjem nå.
Neste.
-Mamma. -Hva?
Jeg må til legen.
-Er alt i orden? -Ja.
Noe fra ulykken? Jeg ringer Luis så snart vi er hjemme.
Jeg blir med deg.
Nei, jeg trenger bare en undersøkelse.
Jeg vil bli undersøkt. Men ikke av dr. Etxeberría.
Han har kjent deg siden du ble født. Han kjenner familien.
Jeg vil til gynekolog.
-Vi sees. -Ha det.
Har det skjedd noe?
Nei, ingenting. Jeg er 26, og jeg har aldri vært der.
Nettopp derfor ser jeg ingen grunn.
Når du er 26, med mindre du har rare symptomer,
trengs det ikke. I min alder er det annerledes.
Mamma, jeg vil at du skal bli med, men jeg kan gå alene.
Du trenger ikke si det sånn. Jeg vet du er gammel nok.
Jeg har tatt østrogen siden jeg var 15, og jeg vet bare at jeg trenger det.
Og det gjør du. På grunn av problemet.
Men hva er det? Jeg kan ikke få barn, har ikke mensen og trenger østrogen.
-Hva er alt det? -Adela, det er ingenting.
Vi snakkes i morgen etter middag. Og mamma, husk én ting.
Ikke spis for mye geitekjøtt. Jeg kjenner deg.
Kom inn.
La tante kontrollere deg. Sånn. Ha det. Et kyss.
Pisk, pisk.
José.
Før du ble prest, ble du noen gang forelsket?
Vær forsiktig så du ikke søler.
Skal vi se. Hell det oppi.
Dette er så godt.
Smak.
Nydelig. Potetene er perfekte.
Vi lar det hvile. Bli med meg, jeg har noe å fortelle deg.
Se her.
Og denne?
Vent litt. Her.
Jøss! Hva er dette?
-Hva er dette? -Det er en skandale.
En skandale av en mann.
Hvis du er gal, ring meg, og hvis ikke…
-Hva kan du gjøre? -Hva kan du gjøre?
Han het Alonso.
-Hva skjedde med ham? -AIDS, som alle andre.
Var dere…
Ja. Han var min store kjærlighet.
Jeg er så lei for det.
Vel…
Og du?
Jeg skal møte Santiago Gómez-Arellano i morgen.
Det er fint å høre, men du er ikke her bare på grunn av ham.
Du sa at det fantes folk som kunne overraske deg positivt.
-Hvem er de? -Mormors fysioterapeut.
Jeg forstår det ikke. Jeg skal møte henne snart.
-Har du lest Henry og June? -Nei. Hvem skrev den?
Anaïs Nin. En nymfe som skrev som en demon.
Hun knullet halve Montparnasse mellom verdenskrigene.
Fantastisk. Jeg elsker henne. Det kommer du også til å gjøre. Se.
Les dette.
"Det er vakkert å elske og være fri samtidig."
Men jeg er ikke en fransk kvinne i Montparnasse på 30-tallet.
Jeg er en kateket fra Pamplona.
Du skal lese denne boka, kateket fra Pamplona, så snakker vi.
Da jeg var 13 år,
hørte jeg Guds stemme som hjalp og veiledet meg.
Den stemmen kom rundt lunsjtider
om sommeren,
i min fars hage,
og aldri mer gikk jeg alene eller hjelpeløs.
Jeg frykter ikke menneskenes dom.
Med Gud aksepterer jeg denne ilden jeg bærer i meg, og dør.
Behold asken min.
Hjertet mitt hører englenes stemmer.
Herregud, du kom!
-Jeg kan ikke tro det! Likte du det? -Ja.
-Du tuller. -Nei.
-Du likte det ikke. -Jeg elsket det!
-Sikker? -Selvsagt likte hun det.
Hun sier jo det. En øl, ikke sant?
-Jeg heter Ane, forresten. -Jeg heter Adela. Hyggelig å møte deg.
-Vi vet hvem du er. -Hei, hva skjer?
Øl? Blir du med?
Her.
Én til, så drar jeg.
Ikke vær dum! Hvor kommer du fra?
Én, to, tre!
Liker du det?
Og den lille tassen spør meg:
"Er det ekte blod, señorita? Må vi drikke det?"
Jeg sa: "Hvordan kan det være ekte blod? Ikke vær dum."
Jeg sa ikke egentlig det.
Jeg forklarte transsubstansiasjon og alt det der, men stakkaren gråt.
-Jeg kan ikke teksten! -Hva?
-Teksten! Jeg kan den ikke! -Hvilken tekst?
Vil du komme inn?
-Vent her. -Ok.
Kom.
Det er anonymt, fra tidlig 1900-tall. Det imiterer Guido Reni-skolen.
Det er vakkert.
Ser du de rene delene? Nesten hele ansiktet.
Hva er det? Er den ekte?
Ja, de blir restaurert her.
-Hva? -Det er tradisjon.
-Vær forsiktig. De er skjøre. -Ok.
Forsiktig.
Isabel, vær så snill. Isabel…
-Isabel, vær så snill. -Vil du ha deg litt?
Det holder. Ta den av.
Utrolig.
Hva?
Jeg tror Lucía sølte på deg da hun sa ha det.
Det kler deg.
Det skremte meg.
Overrasket meg.
-Hallo? -Adela?
Hva gjør du der så sent? Går det bra?
Ja, ingen fare, pappa. Jeg hadde noe arbeid.
Taxisjåføren Jesús så det var åpent, så han ringte meg.
-Nei. Vent. -Hva?
-Takk. -Hva sa du, Adela?
Er du der, barn? Kom hjem.
Adela, klokka er kvart over tolv.
Santiago er der med faren din. Han sier han henter deg.
Nå som vi er litt brisne, skal jeg vise deg noe du blir glad av.
Nei! Hvor fikk du tak i dette?
Jeg tegnet forsiden.
-Utrolig, ikke sant? -Se, Javierada i 1988.
Se, her er Fran. Hun med feltflaska er Maite.
Dette…
-Der? -Hva het han?
-Eusebio. Sebi. -Sebi! Du har rett. Jøss.
-Gode tider. -Ja.
Vet du hva jeg husker best fra alt det?
Deg, om kvelden, med en varm kopp av et eller annet ved døra.
Kamillete. Jeg drikker det fortsatt. Bestemor lærte meg det.
Jeg så deg fra vinduet. Du virket 20 år eldre enn oss andre.
VI KOMMER TILBAKE NESTE ÅR
Jeg var…
Hva?
Jeg var gal etter deg.
Det hadde hjulpet meg mye om du hadde sagt det.
Jeg var en idiot, som alle andre.
Nei, Santi. Du hadde status.
Oi. Løp!
Løp. Her.
Jeg er gal etter deg.
Jeg vet ikke om dette sårer deg, om du synes det er greit…
Jeg vet ingenting.
Unnskyld. Jeg må gå.
-God jul, Adela! -God jul, Adela!
God jul.
Kjøttet faller av beinet.
De gir meg alltid en god en.
-Ja. Dette er nydelig. -Deilig.
Vi får se hvordan midnattsmessen går. Det er den første for denne presten.
Han mister oblaten med den hånda. Jeg forstår ikke hvordan han havnet her.
-Flott gave fra biskopen. -Ja.
Det var en spøk, vennen.
Den var ikke morsom.
La meg gjøre det.
La meg.
Du kan tørke.
Jeg vet vi har vært nervøse i det siste,
men jeg er redd noe kan skje med deg.
Det skremmer meg.
-Sånn. -Mamma.
Jeg må til gynekologen.
Maser du om det igjen?
La det være. Jeg gjør det.
Gjør som du vil.
"Når min ånd blir svak, kjenner du min sti.
Vend blikket mot høyre og se: Ingen kjennes ved meg,
jeg har ikke noe sted å flykte, ingen bryr seg om meg.
Herre, jeg roper til deg.
Fri meg fra dem som jager meg, de er for sterke."
HENRY OG JUNE
1 MELDING MOTTATT
"God jul, vennen.
På nyttårsaften drar vi til baren forleden dagen. I kostyme.
Vil du bli med? Jeg vil se deg. Isa."
God morgen. Om noen timer sier vi farvel til 1999.
I kveld får vi se hva som skjer med den evig omtalte Y2K-feilen
i dette nye årtusenets første minutter.
Faen.
-Hei. -Adela, det er José. La oss møtes.
Bli med meg.
-Hvor skal vi? Jeg må hjem til middag. -Ja. Bare bli med.
Du er allerede full, og det er ikke midnatt engang.
Når ensomheten blir for mye, kommer jeg hit og ser på dem.
Jeg går aldri inn, men… Det gjør meg glad.
Jeg føler at jeg viser deg familien min.
-De virker lykkelige. -Det er de akkurat nå. Garantert.
Å komme til et sted du anser som ditt, hjemmet ditt,
og være med dine folk, ingenting er bedre.
Så?
Santiago kysset meg.
Jeg likte det.
Veldig.
Men da jeg lukket øynene, var det bare ansiktet hennes jeg så.
-Den livlige massøren, ikke sant? -Ja. Isabel.
Når jeg er med Santiago, føler jeg meg pen.
Men når jeg er med Isabel, føler jeg meg fri.
Og jeg har aldri vært fri.
Jeg hadde klart å bli usynlig, José.
Være helt alene. Jeg brydde meg ikke.
Kroppen min, infertiliteten min,
medisinene… Alt jeg ikke vet om meg selv.
Og nå… Nå vil jeg leve!
Jeg vil bli tatt på. Jeg vil bli tatt på mye, skjønner du?
Jeg blir kvalm av tanken på å eie mitt eget liv.
Adela, vennen, livet er lidenskap. Fra Kristus til Mónica Naranjo.
Når du undertrykker lidenskap, undertrykker du selve livet.
Og følelser blir til bitterhet. Ikke vær bitter resten av livet.
-Jeg er bitter! -Bli kvitt det. Nå.
I morgen. Ikke senere.
Frykten du føler nå, er ikke nok. Du må føle mer frykt.
Mer lyst. Mer av alt.
Du, da…
Da Alonso døde…
…hadde jeg bare et vilt mørke igjen.
Og jeg var veldig redd.
Veldig redd.
Men alt jeg opplevde med ham, det jeg opplevde før jeg møtte ham,
sjansene jeg tok, syndene mine, som gjorde meg så lykkelig,
alt det dekket meg som et teppe. Det var en trøst.
Og da jeg lengst nede,
dukket Gud opp som et resultat av mine utskeielser.
Bang.
Og han fylte alt. Alt.
Det var som…
Som om å knulle alle mennene i livet mitt samtidig.
Jeg skal ikke lyve, for jeg savner fortsatt Alonso veldig.
Jeg er ikke immun mot tristhet, men nå er jeg aldri alene.
I kirken tjener jeg ham, men når jeg ser på døra til baren,
ser jeg ham.
Godt nyttår, jenta mi!
Men jeg har ikke et liv som trøster meg.
-Jeg har ikke et teppe. -Finn det.
Let etter det. Gjør feil. Bli skitten.
Sannheten er at du vet godt hva du må gjøre.
Gjør det. Skuff noen. Skuff oss alle.
La oss i stikken, gjør noe brutalt, uventet.
Gjør det, vennen.
Gjør det.
Godt nytt år, Fader.
Godt nytt år, barn.
Hei!
-Adela! -Kom! Shots!
Jente.
Hva?
Adela!
Vent! Adela, vent!
Adela!
Vent, Adela. Hva er det?
-Jeg vil dra, Isabel. -Hør på meg.
Det du så, betyr ingenting. Det var ikke… Jeg ville egentlig se deg, vennen.
Det er min feil. Det går bra. Slipp meg.
Godt nyttår!
Godt år 2000, alle sammen!
God kveld, kjære.
-Kan jeg komme inn? -Så klart, bestemor.
Dette er tante Marga og min eldste søster Ernestina, må hun hvile i fred.
De kalte dem macho-jenter.
Ingen av dem kunne få barn eller fikk mensen, men de var høye og sterke.
-Som meg. -Ja. Som deg.
Mamma sa aldri noe.
Moren din forguder deg, men hun har vært livredd siden du ble født.
Hun gjør sitt beste.
Med det hun ble fortalt. Som meg. Som oss alle.
Var de lykkelige?
Litt av alt. Vi gjorde det ikke lett for dem.
De giftet seg ikke. Men de fikk pengene sine,
og slapp å ha menn i huset,
som ikke er så verst.
Eller i sengene.
Du er så smart, bestemor.
Ikke nok. Jeg forstår dem nå, takket være deg.
Men det er for sent.
Neste gang noen kaller deg Hesten,
husk at du kommer fra en familie av hopper.
Det er vanskelig å se, men hvis du ser på slimhinnene, kan du se arret.
Jeg hadde ikke sett det, Ángel. Presentasjonen er fantastisk.
Vi er ferdige, Adela.
-Si fra om du trenger noe, Carlos. -Takk for alt, Ángel.
-Ha det. -Jeg holder deg oppdatert.
Kle på deg. Jeg venter på kontoret.
Greit, Adela. Jeg skal prøve å være så tydelig som mulig.
Du får ikke mensen og kan ikke bli gravid
fordi du ble født uten livmor og eggstokker.
Du hadde indre gonader i stedet.
Indre gonader. Testikler?
Ja, men de hadde ikke sunket ned.
Testiklene til guttebarn synker ned mot slutten av svangerskapet.
Men vent litt, doktor. Du sa guttebarn.
-Hva snakker du om? -Hør her. Jeg sier ikke at du er mann.
Du har en vagina. Kort, men du har en.
I undersøkelsen bekreftet vi
at du trolig ble født med en forstørret klitoris,
og ble operert for å normalisere utseendet på kjønnsorganene.
-De gjorde en god jobb. -Gjøres det alltid slik?
Nesten alltid. Legene dine må ha snakket med foreldrene dine og tatt en avgjørelse.
Det er vanlig prosedyre i noen tilfeller av interseksualitet.
-Interseksualitet. -Ja. Det er mye vanligere enn du tror.
Og disse indre gonadene…
-Er de der fortsatt? -Nei.
De må ha blitt fjernet i tenårene.
Det gjøres for å hindre svulster eller andre problemer.
Jeg ble operert da jeg var 14, men de sa det var brokk.
Du kan ha hatt det. Og de fjernet dem samtidig.
-Men det er kastrering. -Det er et sterkt ord, Adela.
De burde ha sagt sannheten
og legen fulgte ikke opp, men jeg ville ikke kalt det det.
Men det er det det er. Hva gjør jeg nå?
Det beste du kan gjøre, er å glemme det og leve videre.
Vi kan undersøke deg her.
Hva skjer om jeg slutter med østrogen?
Det anbefaler jeg ikke. Kroppen trenger hormoner.
Hvordan ville jeg vært uten operasjoner og behandling?
Hvordan ville den ekte meg vært?
Adela, nei. Nei.
Jeg er hjemmet ditt.
JUNI 2000
"På tide at du ringer.
Håper du har det bra og at du har tatt over baren.
Jeg savner deg. José.
PS. Jeg har drømmer som forstyrrer freden min.
Jeg er i en merkelig dimensjon,
omgitt av flammer som brenner av nytelse.
En engel dukker opp, eller en erkeengel, jeg vet ikke."
Wanninkhof-saken er kjent lokalt som saken om den morderiske gudmoren,
og har skapt stor indignasjon blant naboene.
Da María Dolores ble transportert, måtte sivilgarden og politiet
gjøre en stor innsats for å forhindre lynsjing.
De lyver. Hun havner i fengsel. De gjør alt de kan for å ta henne.
Jentas mor kritiserer henne så ofte hun kan.
Mora går av hengslene uten datteren. Og hun er bitter.
Et knust hjerte biter mer enn en hund.
Hva sier du, gutt?
Når en rasende mobb sikter seg inn,
vil de vanligvis ta en uskyldig de ikke liker.
-Husk det, Isidoro. -Jeg har nok med å huske bestillinger.
-Noe mer, Patri? -Nei, takk.
-Hva skylder jeg? -To tapas og en cola? 550.
AD, kom hit når du har tid.
Vi sees, folkens.
Hvor mange ganger må jeg be deg ta med ID? Om det blir inspeksjon, er jeg ferdig.
Jeg sier det ikke igjen. I morgen. Hvis ikke, finner jeg noen andre.
Beklager.
-Trenger du hjelp? -Ikke tenk på det. Det er lettere oppover.
Jeg gir det til deg. Du må tisse. Og be Antonio vaske juvelene sine oftere.
Ok. Takk.
-Jaså, testosteronet synes? -To esker.
Vær så god.
-Fortsatt ingen resept? -Jeg er redd for det.
Jeg lar deg ikke gå uten medisin, ok? Men det er viktig at du spør legen om det.
Det synes på dere med en gang.
Jeg har sett noen porno-tømmerhuggere her…
Du vil ikke tro hvordan de startet. To måneder, så får du se.
-Ha det. -Ha det.
Hei.
Og jeg ventet her. Du er skamløs.
Du kommer til å drepe meg av sorg en dag.
-Hvor skal du? -Blir du med?
Hvor skal du?
Hallo?
Adela, vennen min, er det deg? Har du det bra?
Snakk til meg, vær så snill.
-God ettermiddag. -Hei. Går det bra?
Ja. Jeg skal legge meg.
-AD, vi vil snakke med deg. Kan du komme? -Jeg er sliten, kan vi utsette det?
AD, vi har prøvd. Vi er forskjellige, og du har kanskje dine dramaer,
men Ángela og jeg ser på kollektiv på samme måte, og det er ikke dette.
Vi vet ikke hvordan vi skal nå deg.
Og vi beklager, men kanskje dette ikke er stedet for deg.
Si fra hvis vi har gjort noe galt, men dette suger.
Jeg kan ikke leve sånn.
Herregud. Er det alt?
Er det derfor du ikke har snakket med oss på et halvt år? Utrolig.
-Unnskyld. -"Unnskyld", AD?
Tror du jeg egentlig heter Gato? Katt? At moren min har åtte pupper og mjauer?
Nei. Hvem trodde du vi var?
Du har sett meg ta med gutter, jenter, gutter og jenter…
-Alt han kan få. -Og henne? Hun vet ikke hvem som er faren.
Nei.
Det er en av tre. To fra hjembyen min og en tysk hippie som bodde i en hule.
-Jeg sier ikke mer. -Ikke meg, håper jeg.
AD, kjære, vi visste det.
Vi gjettet det. Og vi bryr oss ikke. Det var derfor vi godtok deg.
Du passer perfekt i dette lille horehuset. Ikke sant, kjære?
Og han har noen bøker hjemme som kirken en dag vil si noe om.
Er han virkelig prest? Med den stemmen?
-Han er kjempekjekk også. -Jeg elsker det.
Jeg er bare i sjokk over antikvitetsbutikken.
Når jeg ser på deg, passer alt.
Jeg er litt irritert over hvor interessant du er.
-Vel. -Ferdig?
Hva med dere?
-Hva heter du egentlig, Gato? -Vi er ikke så nære ennå.
Jeg er fra Tacoronte på Tenerife.
Unnskyld deg, Deres Høyhet.
Jeg jobber hjemmefra. Legger invitasjoner i konvolutter, og alt mulig.
-Og familien din? -Omtrent som din.
Jeg er glad i dem, de er gode. Jeg kan dra hjem når jeg vil,
men jeg må gi opp ting jeg ikke vil.
Og din?
Faren min er snekker, skikkelig fascist.
Moren min er en vakker og smart kvinne
som dessverre giftet seg med et dyr. Jeg snakker med henne hver uke. Ikke ham.
Du er kunstkonservator. Hold den forsiktig, som en pensel.
Pust inn som om noe du gruer deg til blir avlyst.
Sånn ja.
Skal vi se. Et bilde.
Vakkert.
Din første joint?
Med alt dramaet hjemme glemte jeg å fortelle noe viktig.
Jeg mistet jobben i dag, og jeg har bare husleie for to måneder.
Vi har alltid hatt det usikkert.
To måneder er en hel æra. Noe dukker opp.
Selvfølgelig.
-Kom inn, alle sammen. -Kom.
Bra.
Nei, elskling.
I kveld er første kapittel i jakten på tapt tid.
Du blir med meg i dag.
Noe flyktig, litt kunstig
Gulljentene mine.
Som et elektrisk blink
Som kan drepe deg…
Alana!
Hva skjer?
-Du er nydelig. Lenge siden sist. Hei. -Vi snakkes. Jeg viser ham rundt.
Ok.
Yogurina, så mange pupper. Det smaker til og med melk. Hei.
Som kan drepe deg…
Roberta!
Elskling.
Hun er nymfoman. Den beste.
La Prohibida.
Det holder. Takk.
Vi hilser på. Slapp av. Hun er en venn. Prohibida!
-Hei. -Hei!
Og denne skeivingen?
Jeg heter AD.
-Ade? -AD.
Å, Ad, som i fremad.
Vil du noen steder, må du marsjere fremad.
Trenger du noe? Sulten?
Vi har vi trenger.
-Vi sees? -Ja.
Hun lager mat om du vil.
Noe å drikke?
Cris.
-Hei, Kitty! -Hei, prinsesse.
-Står til, kjekken? -Og du?
-Hva vil du ha? -To vodka med sitron.
Et nytt skeivt tilskudd?
Hvordan går det? Jeg er Cristi.
-Velkommen til galehuset. -Fyll opp. Ikke vær gjerrig.
Kitty, jeg har skjemt deg bort for mye.
-Takk. Du er best. -Gi meg den røyken, så er vi kvitt.
-Ok. -Ha det gøy.
Jeg har ikke fire hender. Bare to. Ellers hadde jeg ikke vært her.
Begge kalte meg skeiv. Begge.
Slikk.
"Skeiv" er det eneste ordet i språket
som er entall, flertall, maskulinum, femininum, nøytrum…
Skeiv er en drøm.
-Jeg tror ikke det funker sånn. -Gjør du ikke?
Hold kjeft, skeiving, jeg skal fortelle deg noe du ikke tror!
Ser du? Jeg snakker ikke til dere, så selvopptatte.
Sangen min. Skal vi danse?
Slipp meg forbi! Denne sangen!
Du
Det du må gjøre
Er
Å gjøre deg klar og gå ut
Med moderne folk
Og danse på et diskotek
Du burde ha
Vitnemål fra skolen
Her trenger du ikke å glede noen.
Skal vi danse?
Hvis du vil komme deg et sted
Er det du må gjøre
Ta på jakka på vrangen
Og det du må gjøre
Er å melde deg på engelskkurs
Det du må gjøre Det du må gjøre
Det vi må gjøre
Er å ha vår egen stil
Ikke gi opp å gjøre ting
Av frykt for hva andre kan si om oss
Og til slutt styrke vennskapet vårt
Skal vi se…
Vet du hvem jeg mener?
Jeg snakket om Jackson Pollocks syntetiske harpiks. Husker du?
Jeg er forvirret. Du er som et leksikon.
Velkommen hjem.
-God natt. -God natt.
Kom. Ikke sov alene.
Hva?
Ikke sov alene. Kom.
Ramón Vicente.
Gato. Det er det ekte navnet hans.
-Hvem er det? -Patricia, gutt.
-Kom ned. -Patricia.
Hvem ga deg adressen min?
Isidoro. Vær glad det er meg og ikke ham. Han er forbanna.
Si at jeg beklager, eller hva du vil, men jeg kommer ikke tilbake.
Slapp av, altergutt. Faen ta Isidoro. Jeg er her for å se deg.
Ok, takk.
Men situasjonen min er komplisert. Jeg må tenke, og det krever søvn.
Du trenger jobb og ID-kort.
Hold denne.
Hvor skal du?
Jeg kan ikke hjelpe med ID, men kan fikse jobb.
Du er en jævlig dårlig servitør.
Men du beveger deg grasiøst og har manerer. Hotell eller luksusbutikk?
-Fars antikvitetsbutikk. -Perfekt. Jeg trenger en som deg.
Jeg betaler 25 000 pesetas mer enn Isidoro. Hva sier du?
Hva slags jobb?
Verdens søteste bank. Du ble fullstendig idiot av fylla.
Jeg ville ikke være frekk.
Jeg er hore, ikke fascist. Du kan si det høyt.
Ja, men jeg ligger ikke med noen for penger.
Stopp. Jeg har veska di.
Hvem du ligger med, er opp til deg. Jeg trenger deg til to ting.
Én, til å bemanne resepsjonen.
Ikke det du tror. Og to, å være min personlige assistent.
Hvorfor vil du hjelpe meg?
Fordi du var den eneste som hjalp meg ned trappa.
Taxi! Kom. Du begynner nå. Bli med meg til klinikken.
Vent, jeg stinker. Jeg trenger kaffe og en dusj.
Du har ikke tid. Det går bra. Du ser ut som en Pasolini-gigolo. Kom.
Jeg håper du kan gi meg ID-en din til papirarbeidet.
-Ikke sant? -Ja.
Takk. Det er her.
God morgen, Patricia. Står til?
-Morn. -Hei, Patricia.
-Dere blir snart ropt opp. -Takk.
-Du fikk meg til å slappe av. -Det er det jeg vil.
Jeg våknet av min egen snorking.
Der er du.
Jeg skaffer drosje. Jeg venter utenfor.
Hvordan går det? Du sto opp tidlig.
-Jeg har fått jobb. -Allerede?
Jøss. Imponerende. Hvor?
Hos en av gjestene på baren.
Vi trenger det. Amadeo øker husleia vår.
Førti tusen pesetas. Jævla drittsekk.
Ángela sliter. Jeg også.
Jeg må stikke.
Jeg må på jobb. Skifter du bleie når han raper? Det lukter mistenkelig.
Alt er på rommet til Ángela. Nederste skap. Bare gå inn.
Alt i orden?
Ja.
Før du åpner døra, må du sjekke avtaledetaljene.
Hvem kunden er, hvem som tar seg av dem, hvilket rom og hva de trenger.
Du tar jakkene og det de har med seg
og legger det i skapet på andre siden av disken.
Det er her du jobber.
Som regel ringer de oss for å be om våre tjenester.
Du spør bare om navnet én gang, og sier det aldri høyt, greit?
-Spør jeg hva de vil, eller… -Nei. Aldri spør.
Første gang er alltid med meg, den er viktigst.
De må si hva de ser etter og hvilken vei de vil ta.
Hvis de ikke vet det, må jeg veilede dem.
Dette er Versailles-rommet.
Her jobber Madame Vega.
Kom igjen.
Dette er sykerommet.
Her jobber Madame Altair.
Og dette brukes…
Aldri… Dette er viktig, AD.
Aldri døm de som kommer hit.
Det krever mot å godta sine lyster og betro dem til en annen person.
Det er hellig.
Og her jobber jeg. Fangehullet.
AD,
du må huske én ting.
Fra du går inn den døren til du drar,
skal du kalle meg Mistress Feli eller Madame Feli.
Forstått.
Her er garderoben. Bank på før du går inn.
Han fikk meg til å bruke grisemaska her om dagen.
-Var det vår Fernando? -Ja.
Jenter.
-Hvordan går det, søta? -Bra.
Jeg liker ham, Mistress.
Hyggelig å møte deg, AD.
Enchantée fra meg også.
Kundene skifter på rommene.
Du gjør alt klart og tar det inn før de kommer.
Uniformen din er der. Du har to. Vi åpner om en time.
Spør så mye du vil.
Han forstår ikke.
Kom dere av gårde. Vi sees i morgen.
-Ha det. -Sees i morgen, Isa.
Skjebnen min er visst å være terapeut for de gamle damene dine.
Om Patricia hørte deg kalle henne gammel, hadde hun begravd deg levende.
Jeg skal dit.
Har du vært her lenge?
Vikarjobben min var over en måned etter at du forsvant.
Hvordan går det?
Jeg vet ikke om jeg orker dette nå.
Småprat mellom bekjente som møtes tilfeldig…
Jeg vet ikke om jeg vil si hva jeg gjør her.
Skjønner. Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Var det derfor du dro? Jeg dømmer deg ikke. Jeg mener det.
Men å plutselig se deg sånn, wow.
Jeg har ofte lurt på hvordan det ville være å møtes,
men dette hadde jeg ikke sett for meg.
Selvsagt.
Hvorfor kom du?
Fordi jeg stakk av én gang og ikke ville gjøre det igjen.
Vil du ha nummeret mitt?
-Jeg har det allerede. -Det er et annet.
Da vil jeg ha det.
Si det.
-Seks, fem, fem. -Ja.
Trettifire, syttito, åttifem.
-Hva skal jeg lagre det som? -AD er greit.
Du tenkte ikke så nøye på det.
-God natt, AD. -God natt.
-Du er flink. -Bestemor har diabetes.
-Hvordan var de første dagene? -Bra. Jeg tilpasser meg fort.
Enig. Du klarer deg bra.
-Jeg er glad for at du er her. -Takk, Mistress.
Kall meg Patricia når vi har stengt.
Vil du spise middag hos meg? Jeg har laget en god ajoblanco.
Nei takk, Patricia.
Som du vil. Jeg drar straks.
GERTRUDE STEIN ALICE B. TOKLAS' SELVBIOGRAFI
Hei.
Jeg gikk ut midt i et uutholdelig teaterstykke.
-Var det så ille? -Nei, det var bra.
Det er problemet, jeg orket ikke.
-Er du der? -Ja, jeg er her.
Jeg tenker på deg hele tiden.
Samme her, og det er ikke morsomt, for jeg har tenkt og tenkt i månedsvis
på det som skjedde i Pamplona.
Du var det eneste som hadde skjedd meg.
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre. Det gjør jeg fortsatt ikke.
Ja, men jeg blir gal, fordi…
Jeg vet ikke hvem du er. Jeg mener, det er deg, men…
Jeg ble forelsket. Jeg gir faen i om jeg sier det sånn.
Jeg falt for den viktorianske katekisten, den pripne "señoritaen", og finner
en rar Calvin Klein-modell.
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Jeg skal ikke legge meg nå. Og du høres veldig våken ut.
Skal vi møtes?
Lyst på? Jeg kjøpte den akkurat.
Hva var stykket?
En ny versjon av Les Bonnes. Med helt utrolige skuespillerinner.
-Har du prøvd deg på scenen her? -Nei, men jeg er klar.
Det var derfor jeg kom hit. Ikke for å massere, men…
Byen har spist meg opp i fire måneder.
-Jeg elsket å se deg spille. -Ikke tull med meg, Adela.
Jeg mener AD, unnskyld.
Du var bare høy på oksytocin.
Ikke si det. Jeg var oppriktig.
Jeg så deg se på det maleriet, det du viste meg,
og uttale malerens navn… Hva var det?
-Guido Reni. -Ja, Guido Reni.
Jeg hadde aldri hørt om ham.
Jeg har sett ansiktet ditt når noe forbløffer deg.
Du aner ikke hvordan det er å se kvinner som ble født til å spille,
og sammenligne seg med dem.
Faen ta dem. Måten de sier ord på som om de har autoritet,
og samtidig med en slags letthet.
De forvandles plutselig fysisk.
De er… De er uimotståelige.
Jeg hører meg selv si det samme med samme intonasjon
og full av følelser, og føler meg stygg.
Jeg kan ikke forklare det. Jeg føler meg stygg og flau.
-Det synes ikke. -Akkurat.
Nei, jeg mener… De beste øyeblikkene i livet mitt
har jeg hatt takket være skjønnhet skapt av andre.
Og jeg vet hvordan det er å være den stygge i en gruppe.
Ikke å føle det. Å være det. Bli fortalt at jeg er det.
-Folk har ingen jævla anelse. -Nettopp.
Vet du at jeg besøkte prestevennen din?
-Gjorde du? -Da du forsvant.
Du nevnte ham én gang, og jente, du var full.
Gutt. Unnskyld.
Men det var tydelig at du brydde deg om ham.
-Hvordan var det? -Han var sjarmerende.
Han hjalp meg å forstå deg litt.
Han skriver av og til. Han vet at vi møttes igjen.
-Han nevnte det ikke. -Han venter nok på at du skal si det.
Han respekterer deg.
Herregud.
Jeg elsker dette stedet. Jeg kommer ofte. Hilser på cruise-gjengen.
"Jeg drømte om deg forrige lørdag. i hadde et band,
men vi sang ikke, og vi ble tatt.
Jeg savner at du kommer gråtende og ber om råd.
Du fikk meg til å føle meg som Konfucius. Glad i deg.
PS. 'Hadde jeg ikke skapt min egen verden, hadde jeg absolutt dødd i andres.'
Vår Anaïs."
Det tok meg halvannen time.
Bra han sovna. Jeg holdt på å tisse på meg.
-Du kom sent hjem i går, ikke sant? -Jobb.
Kan du lakke denne hånda? Jeg klarer det ikke.
Det må være Gato.
Han vekker babyen. Kan du åpne?
-Er du full? -Dere er her, jeg visste det.
-Hva er dette? -Jeg må snakke med dere.
Det er derfor vi har dørklokke og telefon. Du kan ikke gjøre dette.
-Har dere noe å skjule? Dette er mitt hus. -Nei.
Dette er eiendommen din, ikke huset ditt. Det er det vi betaler deg for.
Hør her, barn. Jeg vil ikke, men jeg må øke husleia.
Jeg har ikke noe valg.
Dessuten er jeg her på grunn av barnet.
Hvilket barn?
-Sønnen min? -Ja.
Ángeles, noen naboer har klaget.
Det er eldre folk her, og jeg vil helst ikke ha barn.
Hvem har klaget?
Jeg nevner synden, ikke synderen.
Ángela. Jeg heter Ángela. Án-ge-la. Og jeg er lei av ordtakene dine.
Vi går til hver leilighet. Vi får se hvem som klaget på et barn.
-For Guds skyld, ro deg ned. -Å nei.
-Jeg roer meg ikke ned. -Det er ikke der.
Hører du ikke? Han skriker. Han høres ut som en døende hjort!
-Hva er det? -Plager babyen min deg?
Nei, hvordan kan han det?
Denne mannen sier han plager naboene.
Ikke han, men han kan høres fra sjette etasje.
Og det er andre ting. Husleien, alt mulig.
Ring oss, si hva det er, så diskuterer vi det.
Vil du ta fra barnet mitt hjemmet?
Dere er umulige å snakke med.
-Hva er det som skjer? -Han øker husleien vår.
-Du ser opprørt ut. -Han sier at barnet plager naboene.
Hør på den skrikinga. Man kan høre det i hele oppgangen.
Beklager, Amadeo, jeg hører ingenting.
Vent.
Hva? Ikke tull med meg.
Nei. Ingen gråtende baby. Beklager.
Kom nå, inn.
Amadeo, vi snakkes en annen dag. Hyggelig å se deg, som alltid.
Hvor i helvete skal vi få tak i pengene?
-Faen! Dere har en måned på dere! -For en jævla drittsekk.
Kom hit, gutt. Hjelp meg med støvelen.
Så deilig.
De ser grusomme ut.
-Jeg kan massere deg. -Greit.
Fortsett. Det føles godt.
Dette må ta slutt, det med Feli. Jeg blir mer og mer klønete.
Fortsett.
Det gjør vondt, men det er godt.
Jeg er heldig som har dem.
-Og de, deg. -Ja, og de, meg.
Jeg er glad for at jeg kan holde dette gående.
-Kanskje jeg gir meg neste år. -Det blir bra for deg å roe ned.
Og det er mye å gjøre her. Du vil klare deg.
Og du? Hva vil du gjøre?
Jeg? Jeg trives her.
Du er smart og flink, du blir ikke for alltid.
Det hjelper deg nå, og det passer oss alle,
men jeg spør hva du har lyst til.
Jeg vet ikke, Patricia.
-Vet du hva jeg la merke til med toppen? -Hva da?
At den luktet som deg. Ikke den billige håndkremen din.
Lukten din.
Jeg prøvde den på da jeg sydde den, for å…
Ikke vær redd. Jeg dømmer deg ikke.
Du er en av oss. Så lenge du vasker det, kan du bruke alt.
Kom. Sett deg.
Hva vil du jeg skal si?
Hvordan bestemte du deg for å være deg selv? Hormoner?
-Hvorfor nå? -Fordi jeg spør nå.
Det var nylig. Da jeg dro fra foreldrene mine.
Men du hadde vel tenkt på det før? Jeg er bare nysgjerrig.
Jeg vet ikke, Patricia. Jeg ble operert uten mitt samtykke, ok?
Mer for deres skyld enn min.
Jeg forstår.
Du bestemte deg for å ta kontrollen selv. Det gir mening.
Noen ganger må man gjøre opprør og si: "Faen ta alle."
Det de gjorde mot meg, kan ikke gjøres om.
Folk kan gjøre fæle ting når de føler seg truet.
Verden er sånn.
Det som regnes som normalt,
er unnskyldningene pyser bruker for å leve i fred.
De lager til og med lover.
Kom, hjelp meg opp.
-Sikker? -Ja, gi meg krykken min.
Kom til speilet.
Vet du hvordan jeg visste at jeg var kvinne?
-Nei. -Svaret er ikke der.
Eller i denne dritten.
Disse gjør meg ikke til kvinne.
Eller denne.
Dette sier ingenting om meg.
Jeg er kvinne fordi instinktet skriker det.
Fordi alt jeg sier, gjør,
føler…
Alt som sårer meg og gjør meg glad
skriker herfra.
Herfra, AD.
Om jeg ikke hørte etter, hadde det drept meg.
Jeg hadde råtnet.
Du kan ikke flykte fra instinktet ditt.
Det går ikke.
Hva skriker ditt?
Det skriker ikke. Jeg er stille inni meg.
Jeg føler bare sinne.
Du var tøff som gjorde det du gjorde.
Men du adlyder fortsatt uten å innse det.
Sinne utjevner alt på en grusom måte. Du og jeg hates på lignende måter.
Men vi er ikke like, kjære deg.
Kom. Bli med meg.
-Går det bra? -Ja.
Unnskyld.
"Jeg skal prøve å ordne opp. Stol på meg.
Ángela, du må ta over for meg på jobb én dag.
Klokken 12.00 på Paseo del Pintor Rosales 118,
og si til Patricia at jeg sendte deg. Glad i dere. A."
God ettermiddag.
-Kan jeg spise ham? -Nei.
Hei, søtnos.
Har du en avtale?
Nei, AD sendte meg. Jeg ser etter Patricia.
-Ok. Et øyeblikk. -Selvsagt.
Han la igjen et brev om at han skulle ordne pengene,
og ba meg komme hit. Det er visst bare én dag.
Herregud, denne ungen.
Han har flere hemmeligheter enn Linares-palasset. Skal jeg vise deg rundt?
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre med ham. Ingen kan passe ham.
Ikke tenk på det. Det ordner seg.
Kom, pusen min.
Kom.
Reis deg.
Han er lege, trebarnsfar og blir her hele dagen.
-Han gjør det. -Passer han på gutten min?
Ikke vær redd. Det går bra.
Hallo?
Hei, Santiago.
Jeg burde legge på.
Ja, men ikke gjør det. Jeg trenger hjelp.
Adela, hva skjer?
-Det kan ikke være så alvorlig. -Jeg har det bra, Santiago.
-Men bare du kan hjelpe meg. -Selvsagt.
Kom til Pamplona og fortell meg om det.
Ingen trenger å vite at du er her, hvis det er det du vil.
Adela, er du der?
Ja, jeg er her.
Santiago, jeg har pengeproblemer og trenger pengene mine.
Du er frekk, Adela.
Utrolig. Seks måneder uten et ord fra deg.
Jeg så for meg det verste, foreldrene dine vil ikke snakke med meg.
Tryglet Fader José María om å få vite om du levde.
Og første gang du ringer meg, vil du ha penger. Det er alt jeg er.
Nei, det er du ikke, Santiago.
Jeg kunne ikke snakke med deg.
Å snakke med deg betydde å komme tilbake hit, og jeg kunne ikke.
Tilgi meg, Santiago. Vær så snill.
Fortjente jeg ikke en forklaring?
Jeg ville forstått alt.
Faen, Adela… Sist jeg så deg, kysset vi.
Jeg er så lei for det. Jeg er så utrolig lei for det.
En investering er ikke det samme som å ha penger i banken.
Den har betingelser, og det er ikke lett å ta ut.
Er kontoen din den samme?
Ja.
Jeg overfører pengene fra min egen konto
og beholder obligasjonene. Ok?
Det er perfekt. Santiago, takk.
-Jeg vet ikke hva jeg skal si. -Da er det ikke mer å si.
Nei, vent. Ikke legg på.
Hvis jeg hadde blitt, hvis jeg hadde kunnet bli,
ville det vært deg, og det ville vært perfekt.
Jeg håper du finner det du trenger.
Du også, Santiago.
Jeg vet hva som venter meg.
Ti gater og 99 personer.
DE JUAN ANTIKVITETER
-Ringte du rørleggeren? -Jeg rakk det ikke. Beklager.
-Takket faller ned snart. -Jeg vet det.
-Hva? -Skal vi se.
Takk og lov. Hvor var du? Vi var bekymret.
-Skjedde det noe? -Husleia er ordnet. Ikke tenk mer på den.
-Hvordan kan vi la være? -Ángela. Vi snakker senere.
Jeg forstår ikke.
Hei, kjære. Vi savnet deg i går, men vennen din var flink.
Vil du snakke? Skal vi bestille kinesisk?
Jeg er ikke sulten. Takk, Lidia.
Det går bra.
Men hvis du ombestemmer deg, vet du at døra mi alltid er åpen.
Alle andres også.
Hvis du skammer deg, husk at vi håndterer skam hver dag.
-Og vi gjør det til lykke. -Det gjør vi.
-Ikke bli for lenge. -Ja. La det være, jeg tar det.
Ha det. God natt.
AD!
AD, hva gjør du? Hva er det?
Stopp.
-La meg være. -Stopp.
Hør på meg, kjære. Du skremmer babyen.
Så, så. Ángela. Vi er her.
-Vi er her. -Jeg vil ikke at noe skal skje med den.
Kroppen min, Gato.
Ángela.
-Det går bra. -Det må ikke skje mer med den.
-Med kroppen min. -Det skjer ingenting.
Jeg lover. Vi tar vare på den sammen.
-Ikke sant? -Selvsagt, kjære.
Selvsagt gjør vi det.
Ingenting mer skal skje.
Ok? Vi er her med deg.
Det går bra.
Du snakket hele natta.
Hva sa jeg?
Jeg vet ikke. Du spurte om de ti bud.
Hvorfor kom du?
Fordi
de fortalte meg hvordan du hadde det, og fordi jeg ikke kan holde meg unna deg.
Og fordi jeg hater smerte, AD.
Jeg vil høre deg si navnet mitt.
Jeg hater smerte. Din og min, Adela.
Jeg savnet det.
Sier du det, señorita?
Hva gjør vi nå?
Vi insisterer.
Vi fortsetter å insistere. Kom, opp med deg.
Ut av senga. Opp, kroppen er lat og liker å være i ro.
Se.
"Vi må feire og være glade,
for din bror, din søster eller dette salige rotet
var døde og er levende igjen.
Hun var tapt, men er funnet."
Din tulling.
-Hva gjør du her? -Gud jobber på mystiske måter.
-Skal du virkelig snakke som en prest? -Det var de to.
De ringte for å fortelle om deg, og jeg kom med en gang.
Kom, vi går ut på balkongen.
-Gata er vakker. -Gå.
Se.
Vil du gå ned?
I morgen.
I morgen. Ja.
Jeg er ikke bare stillheten
Jeg er ikke såret jeg ikke kunne lukke
Jeg er ikke bare frykten i speilet
Som skjøv bort De som ville omfavne meg
Jeg etterlater refleksjonen Som fikk meg til å tvile
Jeg legger meg i mine egne hender
Jeg avdekker meg sakte
Min kropp er mitt hjem
Jeg er mitt eget hjem
Jeg gjemmer meg ikke lenger I gamle løgner
Jeg tier ikke for å bevare freden
I mine øyne Bærer jeg lyset som kommer
Jeg er mitt eget flagg
Jeg står stødig i min fred
Og med vinden
Begynner jeg å danse…
Jeg legger meg i mine egne hender
MIN KJÆRE SEÑORITA
Jeg avdekker meg sakte
Min kropp er mitt hjem
Jeg er mitt eget hjem
Jeg velger lyset
Jeg velger hvor jeg går
Jeg velger navnet mitt
Jeg velger kjærligheten min
Jeg møter skyggene mine
Skyldfølelsen, forkledningen
Jeg ønsker jenta velkommen
Som ikke visste hvordan hun skulle rope
Jeg omfavner raseriet
Som en gang fikk meg til å tie
Og vanen
Med å holde pusten
Jeg legger igjen speilbildet
Som fikk meg til å tvile
Jeg legger igjen utseendet
Som prøvde å begrense meg
Jeg går også på museum når jeg er ensom.
-Vet du hvorfor? -Nei?
Fordi det er så stille og rolig her.
Og når jeg går ut igjen,
blir jeg overrasket av livets kjas og mas på nytt.
Føler du deg ikke enda mer ensom der ute?
Noen ganger.
Men jeg føler meg levende.
Og det er herlig å leve.
Frøken.
Følg meg til utgangen, er du snill. Takk.
Jeg legger meg i mine egne hender
Jeg avdekker meg sakte
Min kropp er mitt hjem
Jeg er mitt eget hjem
Jeg velger lyset
Jeg velger hvor jeg går
Jeg velger navnet mitt
Jeg velger kjærligheten min
Tekst: Marte Fagervik