Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
-Gjorde det henne illa? -Vad?
Nej, hon har inte ont. Hon klagar aldrig.
Hon vaknade inte ens när jag bytte på henne.
Du vet att hon inte har ont. Det är du som känner smärta. Du skäms.
Min lilla flicka.
PAMPLONA, NOVEMBER 1973
Du är vacker.
Var med när jag badar henne. Håll henne. Du kommer över det.
Titta på henne. Se så vacker hon är.
Hon får inte sluta som dem.
Du vet inte hur deras liv är. Du har inte träffat dem på 40 år.
Vad vet du egentligen om någons liv?
Men jag vet hur hennes liv kommer att bli.
För hennes hem är hos sin mor.
-Vad ska vi göra? -Vi gör som läkarna sa.
Så fort som möjligt. Hon kommer aldrig att få veta nåt.
Ingen kommer nånsin att få veta nåt.
Hon kommer att få ett normalt liv. Ett helt normalt liv.
Och du ska sluta med ditt nonsens.
Du ska älska din dotter och vara en riktig far.
-Klarar du av det? -Jag älskar henne redan.
Jag gör vad som än behövs. Vad som helst, älskling.
Din mamma kommer alltid att vara hos dig.
Alltid.
BÄSTA FRÖKEN
Fröken! Hej!
DE JUAN ANTIKAFFÄR
PAMPLONA, DECEMBER 1999
"Då är vår predikan meningslös och er tro meningslös.
Det betyder att om Kristus faktiskt inte uppstod från de döda
borde kyrkan hålla tyst.
Är det en synd att applådera påven, fröken?
Det är ingen synd, men inte heller ett måste, som budorden.
Får jag då applådera när han är på tv? Han fascinerar mig.
Ja, du får applådera då, Xavier, men det är inget krav,
till skillnad från budorden, som är en skyldighet för alla katoliker.
Tack, fröken. Jag blev lite orolig.
Och med att applådera påven är vi klara för idag.
Se till att öva på julsångerna. Det är snart konsert.
Städa era bänkar, är ni snälla.
Nyheter om Rocío Wanninkhof-fallet.
Familjen har pratat med folk från den här stationen.
De bekräftar att den som påstås ha mördat 19-åringen
måste ha varit nån hon litade på.
Ja. De säger att det är mammans vännina. Hon med kort hår och bestämd min.
Farmor, folk gillar att skvallra. Vem påstår det där?
Jag säger inte att hon är skyldig, men att bete sig som hon gör hjälper inte till.
Du kan inte ana hur surt hon glor på folk. Man ser tydligt att hon inte är en dam.
Vissa skulle säga detsamma om mig, farmor. Att jag inte ser ut som en dam.
En tragedi räcker. Låt dem slippa tro att de har en mördare i närheten.
Skulle du vara som den kvinnan? Snälla du! Det är otänkbart.
Du har ett rent ansikte, en god människas ansikte.
Nu börjas det igen! Alla ovänliga kvinnor ska i fängelse.
De fula och de okvinnliga också, va? Bara de fina får…
Farmor!
Vänta, farmor.
Adela, mitt barn. Vad hände?
Farmor. Rör dig inte. Hjälp är på väg.
Har man sett. Det är väl typiskt att det var du, Adela?
-Titta. -Förlåt.
Du körde på mig. Du tryckte upp mig på trottoaren.
-Förlåt. -Stå inte där och se dum ut. Titta!
Ser du vad du gjorde?
Förlåt, Begoña. Jag pratade med farmor och blev distraherad.
-Är din farmor i bilen? -Mår du bra?
Jag ringer min bror. Du gjorde så att jag blev helt hysterisk.
Hallå. Det har inträffat en olycka.
På Duque de Ahumada och Cortes de Navarra.
En gammal dam. Var snäll och skynda er.
Hej. Hör du mig? Är du okej?
Ja. Min farmor sitter i bilen.
Ingen fara. Vi tar hand om henne. Låt mig kolla dig.
Jag sa att jag mår bra! Låt mig vara.
Från och med nu är du ansvarig om nåt händer dig. Är det uppfattat?
Farmor, jag åker med polisen. Vi följer ambulansen till sjukhuset.
-Vi ses där. -Ja, kära du.
Oroa dig inte, Adelina. Jag åker med ditt barnbarn.
FLEUR JAEGGY TUKTANS LJUVA ÅR
-Jag visste inte att du var tillbaka. -Sen september.
Jag borde ha hälsat på, men jag har haft så otroligt mycket att göra.
Min pappa har lämnat över allt till mig och… Jag har mycket att ta igen.
Ska du inte åka tillbaka till London?
Jag hade gärna stannat kvar där, men jag visste att det skulle bli så här.
Far är som han är, så jag hoppades att han skulle gå i pension senare, eller aldrig.
Så blev det inte.
-Hur var livet där? Var du lycklig? -Ja.
Det är en ändlös stad.
Jag vill inte prata illa om Pamplona eller livet här,
men vårt Pamplona, ditt och mitt, är väldigt litet.
Vi bor inom ett område som omfattar tio gator och 100 personer.
Och när man väl kommer till London…
-Då blir världen enorm. -Och sen måste man återvända.
Sen måste man återvända.
Adelina, gör nu som doktorn sa. Ta långsamma promenader…
-Javisst. -Aldrig ensam.
-Mitt barnbarn. -Så lång och stilig.
-Ja. -Då kör vi dig till henne.
Var har du varit?
-God kväll. Kom farmor hem okej? -Var har du varit, Adela?
-Jag promenerade hem. -Tycker du att det är normalt?
Pappa, vi mår bra. Jag var nervös och ville få lite luft.
Ni unga tycker att allt är så enkelt. Ta lite luft, då. Strunta i oss.
Adela, din far har rätt. Du borde ha visat mer ansvar och kommit hem.
Det var bara en liten promenad. Förlåt.
Det finns mat du kan värma upp, sen pratar vi inte mer om det här. Gjort är gjort.
Varje regeringsdelegation och statlig sektor kommer att ha en kriskommitté,
men vi bör inte oroa oss för den fruktade millenniebuggen.
Vi får inte gripas av panik.
ÖSTRADIOL MERIESTRA
Nån ringer på dörren. Kan nån av er öppna?
Hej. Jag är sjukgymnasten, Isabel Goñi. Jag ska träffa Adelina Arrán.
-Det är här. Stig på. -Jaha?
Okej. Den här är så tung. Det är som att kånka runt på ett lik.
-Vem är du? -Adela. Ursäkta.
Trevligt att träffas.
-Det är ditåt. -Ditåt?
-Förlåt att du fick vänta. -Det är ingen fara.
Var kan jag hänga jackan?
-Jag kan hänga den här. -Här?
-Jag heter Isabel. Trevligt att träffas. -Ja.
-Det är hitåt. -Ja. Jag lämnar den här med.
Är du snäll och tar min ryggsäck?
Adelina, här är din sjukgymnast. Hon heter Isabel.
Adelina, ligger du fortfarande?
Så fort jag har satt upp massagebänken ska du upp.
Det är inte bra att ligga ner om det inte behövs.
Jag borde få lov att vila efter olyckan. Jag är ju faktiskt 88 år, mitt barn.
Just det. Ligg inte ner om inte läkaren har ordinerat vila.
Kroppen är lat och gillar att vara stilla. Nu ska vi upp. Håll i mig.
Upp med dig, Adelina. På sidan. Mycket bra.
Nej, jag tappar lusten för det mer och mer.
Och all den där maten, det är nästan motbjudande.
Va? Ja, hon började med sjukgymnastiken idag. Vi får väl se.
Är det där kläder man reser i? Det hade jag ingen aning om.
På den tiden var det inte vanligt att gifta sig i vitt.
Dessutom hade min farfar dött en vecka tidigare.
Jag sörjde, men jag var elegant.
-Självklart. -I mina resekläder.
Adelina, vänd dig hit, som tidigare. Du är mycket stark. Känner du nån smärta?
-Nej. -Inte?
-Nej, det gör inte ont. -Mycket bra.
Du var ju jättevacker. En riktig snygging.
Nu är vi klara. Jag ska hämta dina tofflor.
-Ska jag berätta hur det gick? -Vänta, jag ropar på mamma. Hon vill veta.
Kom nu, med mig.
-Mamma! -Oj! Jag mår jättebra.
-Gör du det? -Oj!
-Det gläder mig. -Du är duktig, Isabelita.
-Bra. -Är ni klara?
Ja. Hon mår bra. Spänningarna från krocken är normala.
Jag tror att de ordinerade besöken kommer att räcka.
Men hon borde vara mer aktiv. Hon borde gå i trappor och såna saker.
Hon vill klä mig i gröna träningskläder
och skicka mig till Benidorm för att dansa som tanter från Madrid gör.
Tack. Vi ska försöka hålla igång henne mer.
Bra.
Jag rör mig när det passar mig. Lycka till med att försöka tvinga mig.
Är du okej?
-Ja. -Det var du som körde, va?
-Har du kollat det där? -Nej, det var bara en gest.
En gest av smärta.
-Låt mig se. -Nej, jag mår bra. Det är okej.
Visst, du mår superbra.
-Ska jag ta en snabbtitt? -Låt henne göra det.
Gör det för min skull. Din mamma och jag går härifrån.
Kom nu, Cruz.
Kom igen. Knäpp upp din kofta.
Sitt med benen utsträckta och blotta övre delen av ryggen.
-Det är den här sidan, eller hur? -Ja.
Nu ska vi se.
Kan du ta ner den lite till? Knäpp upp en knapp till.
Så där ja.
Okej.
Jag tar det försiktigt. Säg till om det gör ont, och hur mycket.
Titta ditåt.
-Är det okej? -Det stramar, men det gör inte ont.
Bra.
Oj!
Vad är det?
Här. Gjorde jag dig illa? Är du okej?
Den där blicken som stirrar ut i intet
Den söker efter samma sak som du
Att lära sig nåt i livet
Att förstå kärleken
Att upptäcka hur världen är
Att förstå
Att lära sig nåt i livet
Att fullständigt förstå kärleken
En dröm som går i uppfyllelse
-Kom in. -Jag ville säga hej då. Jag ska jobba.
Vad? Vänta. Förlåt, jag hör dig inte.
Jag älskar Mónica Naranjo, och musiken överväldigar mig.
-Vad sa du? -Bara hej då. Jag går nu.
Tjejen, slå dig ner i fem minuter och ta en öl.
-En annan gång. Jag har inte ätit. -Den här innehåller massor av kolhydrater.
-Det blir som en hel måltid. -Okej, tack. Bara en.
Skål.
Så gott.
-Hur står det till? -Bra.
-Jag hörde om olyckan. -Jaha.
Jag blev bara skrämd.
Du körde på Begoña, va? Yngst i familjen Gómez-Arellano.
-Ja, hon blev som en furie. -Den kvinnan är så löjlig.
Som tur var kom hennes bror och tog över.
-Han som var i London? -Ja, Santi.
-Han är väldigt trevlig. -Inget ont som inte för nåt gott med sig.
Har du några planer inför julhelgen?
Vet du vad jag alltid har kallats för i Pamplona?
-Ja. -Gör du det?
Hästen.
De där jävlarna är inte precis diskreta.
Häromdagen fick jag reda på att vissa kallar mig Moder José María.
-Vad? -Vad sägs om det?
-Jag kan inte tro det. -Där ser du.
Vi lever tydligen på 1500-talet.
Vi är omringade av folk som fruktar långa kvinnor och feminina män.
Jag måste förlåta dem för att det är min plikt. Det måste inte du.
-Alla är inte såna. -Är de inte det?
Nej, i Pamplona finns det de som kan överraska en positivt.
Då måste du berätta för Moder José María vilka de är.
Det lovar jag, men det får bli en annan dag. Jag måste ge mig av.
Så mystisk. Ge järnet, tjejen. Du har stil, fröken.
Tack för ölen.
Herr Gómez-Arellano är bortrest nästa vecka.
Hör av dig igen, så arrangerar vi nåt. Ha en bra dag.
Mamen, kan jag få formulären jag bad om?
Ja.
Adela, kul att ses. Vad för dig hit?
Jag har jobbat i min pappas antikaffär i fyra år, med lön,
och jag har knappt spenderat nåt alls.
-Jag vill investera. -Bra.
Det är dumt att ha pengarna på banken.
-Hur mycket pratar vi om? -Ungefär sex miljoner.
Det är ju bra. Har du funderat på fastigheter? Handpenning på en lägenhet?
Nej, inget.
Okej.
-Vilken risknivå vill du ha? -Så låg som möjligt.
Okej. Då föreslår jag statsobligationer. Låg ränta, men väldigt säkert.
-Vad sägs om det? -Bestäm du.
Bra. Vi förbereder dokumenten och så kommer du hit och skriver under.
Det är allt du behöver göra. Låt mig sköta allt.
Hej. Förlåt, jag visste inte att du var här. Kan jag ta ett glas vatten?
Självklart. Kom in.
Jag fixar det.
Tack.
Vill du ha lite kaffe? Jag skulle precis koka lite.
Gärna, om det går bra. Jag har en lång förmiddag framför mig.
Adela, vad gäller häromdagen… Jag är hemskt ledsen.
Jag gjorde dig obekväm, och det var inte min avsikt. Förlåt.
Jag gillar inte fysisk kontakt.
Och… Jag vill be om ursäkt för min reaktion.
Nej, jag är överentusiastisk och har svårt med gränser.
Du ville ju bara hjälpa till.
Jo, men om du vill kolla att allt är okej så säger du bara till.
Då hittar vi ett sätt så att du känner dig bekväm.
Gränser är svårt, men jag är duktig på mitt jobb.
Och jag hatar smärta. Både min och andras.
-Jag lovar att fundera på det. -Okej.
Adela, du borde göra dig redo och gå ner med din far.
Fortsätter du med svärmor, eller är du klar?
Jag är klar. Jag ska hämta mina saker.
GOD JUL 1999
Okej.
Den här armen är klar.
-Nu går jag. -Jag hörde dig komma i hallen.
Ja, jag väsnas som en sopbil med den här.
Jo, alltså… Videoklubben Casablanca, vet du var den ligger?
Nästan framme. Jag lägger den här i bilen.
Oj, Fucking Åmål. Den här filmen är så gullig.
Det är som om Fassbinder hade regisserat en Disneyfilm, men med lesbiska.
-Den har jag inte sett. Från vilket år? -Förra året.
Jag hade sluppit en massa ståhej om den hade funnits på 90-talet.
-Vad exakt letar vi efter? -Dreyers En kvinnas martyrium.
En stumfilm. Hon syns på det svartvita omslaget,
med kort hår och videkrona, och hon gråter. Hon är jättesöt. Vacker.
-Maria Falconetti. -Maria Falconetti, ja för fan.
Så hette hon. Jag mindes inte. Vilken film. Jag älskar den.
Den är perfekt. Det är mer än en film, det är en bön.
Ja, absolut.
Sättet hon ser på en. De där ögonen.
Man söker hennes förlåtelse genom hela filmen. Jag får gåshud.
Det var storfilmernas tid, och Dreyer gjorde raka motsatsen.
-Den är så andlig, så… -Ja.
-Teatralisk! -Teatralisk!
Precis så är den. Det vore kul om du kom och såg mig på teatern.
-Spelar du teater? -Ja. Jag är skådis.
Jag försörjer mig som sjukgymnast. Tyvärr är jag väldigt bra på det.
Alla har vi våra antikaffärer, älskling.
Var går pjäsen?
Nu på torsdag kväll på ENT, i gamla stan.
Vet du var det är? En version av Jeanne d'Arc.
-Jag kommer. -Alltså… Förvänta dig inget fantastiskt.
Vi är ett gäng vänner, och jag är ingen Falconetti.
-Det hoppas jag. Du pratar ju i alla fall. -Det gör jag.
-Tja… Det är sent, och jag måste iväg. -Okej.
-Klarar du dig tillbaka till bilen? -Ja, allt är under kontroll.
Det är synd att göra så här. En spädgris steks bäst hel eller i halvor.
Du vet att jag vill slippa se djurets ansikte.
-Okej, uppstyckad då. Varsågod. -Uppstyckat blir bättre.
-Vad blir det? -1 500, tack.
-Varsågod. -Så där.
Hej då. God jul.
-Detsamma. -Toppen. Vi är klara. Nu går vi hem.
Vem står på tur?
-Mamma. -Vad är det?
Jag måste till doktorn.
-Mår du bra? -Ja.
Är det sviter från olyckan? Jag ringer Luis så fort vi kommer hem.
Jag följer med.
Nej, jag mår bra, men jag behöver en kontroll.
Nej, jag vill göra en kontroll, men inte hos dr Etxeberría.
Adela, han har känt dig sen du föddes. Han känner ju hela familjen.
Mamma, jag vill gå till en gynekolog.
-Vi ses sen. -Hej då.
Har nåt hänt som jag borde veta om?
Nej, inget, men jag är 26 nu. Jag har aldrig varit hos gynekologen.
Just därför ser jag ingen anledning till ett besök.
Om du inte har konstiga symptom vid 26 års ålder behövs inga kontroller.
-Vid min ålder är det annorlunda. -Mamma, jag vill att du följer med.
Men jag kan gå själv.
Du behöver inte säga så där. Jag vet att du är gammal nog.
Mamma, jag har tagit östrogen sen jag var 15,
och allt jag vet är att jag behöver det.
-Det gör du. På grund av din grej. -Men vad är min grej?
Jag kan inte få barn, får inte mens och behöver östrogen. Vad är allt det?
Det är inget att oroa sig för.
Vi kan prata i morgon efter middagen.
Mamma, kom ihåg en sak. Ät inte för mycket spädgris. Jag känner ju dig.
Kom in.
Låt faster hålla koll på dig. Just det. Hej då, puss.
Vispa.
José, var du nånsin kär innan du blev präst?
Ta det försiktigt med skålen annars spiller du.
Nu ska vi se. Häll i det.
Det här är så gott. Smaka.
Jättegott. Potatisen är perfekt.
Det får vila. Du följer med mig. Jag ska berätta nåt.
Titta.
Och det här, då?
Vänta.
Här.
Ser man på! Vad är det här?
-Vad är det här? -En skandal.
En skandal till man.
Om du är galen, ring mig, och om inte…
-Vad ska man göra? -Vad ska man göra?
Han hette Alonso.
-Vad hände med honom? -Aids, som alla andra.
Var han din… Var ni…
Ja. Han var mitt livs kärlek.
Jag beklagar.
Tja…
Och du, då?
Jag ska träffa Santiago Gómez-Arellano imorgon.
Det är ju jättebra, men du är inte här bara på grund av honom.
Du sa att det fanns folk som kunde överraska en på ett bra sätt.
-Vilka då? -Min farmors sjukgymnast.
Jag fattar inte vad som händer med mig. Jag ska träffa henne om en stund.
Har du läst Henry och June?
-Nej. Vem har skrivit den? -Anaïs Nin.
En nymf som skrev som en demon.
Hon knullade halva Montparnasse mellan världskrigen.
Underbart. Jag älskar henne. Det kommer du också att göra. Titta.
Läs det här.
"Det är vackert att älska och samtidigt vara fri."
Men jag är inte en fransyska på 30-talet i Montparnasse.
Jag är en kateket från Pamplona.
Du ska läsa den här boken, kateketen från Pamplona, och sen ska vi prata.
När jag var 13 år hörde jag Guds röst som hjälpte och vägledde mig.
Den rösten hörde jag mitt på dagen,
på sommaren, i min fars trädgård.
Aldrig mer gick jag ensam eller hjälplös.
Jag fruktar inte människors dom.
Och med Gud accepterar jag denna eld jag bär inom mig och dör.
Behåll min aska. Mitt hjärta hör redan änglarnas röster.
Herregud, älskling! Du kom!
-Jag tror det knappt! Gillade du det? -Ja.
-Du gillade det inte alls. -Jag älskade det!
-Säkert? -Kom igen. Klart hon gillade det.
Hon sa ju det. Ska vi ta en öl?
-Jag heter Ane, förresten. -Jag heter Adela. Trevligt att träffas.
Vi vet vem du är.
Hörni, vad händer? Ska vi ta en öl, då? Kommer du?
-Här. -En till, sen ska jag gå.
Var inte löjlig! Var kommer du ifrån?
Ett, två, tre!
Gillar du det?
Och då frågar det lilla dumhuvudet mig:
"Är det riktigt blod, fröken? Måste vi dricka det?"
Och jag sa: "Hur skulle det kunna vara riktigt blod, Javier? Var inte korkad."
Alltså, jag sa ju inte så.
Jag förklarade transsubstantiation och allt det där, men den stackarn bara grät.
-Jag kan inte texten! -Vad?
-Texten! Jag kan den inte! -Vilken text?
Vill du följa med in?
-Vänta här. -Okej.
Kom.
Konstnären är okänd, från tidigt 1900-tal.
Den imiterar Guido Reni-skolan.
Den är vacker.
Ser du de rena delarna? Nästan hela ansiktet.
Vad är det där? Är det den riktiga?
Ja, de tar hit dem för att restaurera dem.
-Vad? -Det är en tradition.
-Var försiktig. De är ömtåliga. -Okej.
Försiktigt.
Snälla Isabel. Isabel…
-Sluta, snälla Isabel. -Vill du få till det, tjejen?
Nu räcker det. Ta av den.
Otroligt.
Vad?
Jag tror att Lucía smetade av sig när hon sa hej då.
Det klär dig.
Oj, vad det skrämde mig!
Jag blev överraskad.
-Hallå? -Adela?
Vad gör du där så här sent? Är du okej?
Ingen fara, pappa. Jag ville komma ikapp med jobbet.
Taxichauffören Jesús åkte förbi och såg att det stod öppet och ringde mig.
-Nej, vänta. -Vad?
-Tack. -Vad sa du, Adela?
Mitt barn. Är du där? Kom hem.
Adela, klockan är 12.15. Hör du mig?
Santiago är där ute med din pappa. Han ska visst hämta dig.
Nu när vi är på lyset ska jag visa dig nåt oväntat som lär chockera dig.
Nej! Var fick du tag på den?
Omslaget är min design.
-Otroligt, va? -Titta, Javierada 1988.
Titta, här är Fran. Hon med fältflaskan är Maite.
Och han där…
-Han där? -Vad hette han?
-Eusebio. Sebi. -Sebi! Just det.
Kära nån!
-Det var tider, det. -Ja.
Vet du vad jag minns tydligast av allt det där?
Dig, på natten. Du stod med en kopp med nåt varmt vid härbärgets dörr.
Kamomill. Jag dricker det fortfarande. Min farmor vande mig vid det.
Jag såg dig från fönstret. Du verkade vara 20 år äldre än vi andra.
VI ÅTERVÄNDER NÄSTA ÅR
Jag var…
Vad?
Jag var galen i dig.
Det hade hjälpt mig mycket om du hade berättat det.
Jag var en idiot, som alla andra.
Nej, Santi. Du hade status.
Oj då. Spring!
Spring. Hitåt.
Adela, jag är galen i dig.
Jag vet inte om det här sårar dig,
eller om du tycker att det är okej… Jag vet ingenting.
Ursäkta mig. Jag måste gå.
-God jul, Adela! -God jul, Adela!
God jul.
Köttet bara faller av benet.
De ger mig alltid en bra en.
-Ja, den är utsökt. -Jättegod.
Låt se hur midnattsmässan går. Det blir den här prästens första.
Han är så feminin att han lär tappa oblaten. Hur hamnade han här?
-En toppenpresent från biskopen. -Ja.
-Älskling, det var ett skämt. -Jag tyckte inte det var roligt.
Låt mig göra det där. Låt mig göra det. Du torkar.
Adela, jag vet att vi har varit ängsliga på senare tid,
men jag är rädd att nåt ska hända dig eller att du gör dig illa.
Det skrämmer mig.
-Såja. -Mamma. Jag måste gå till gynekologen.
Måste du ta upp det där igen?
Låt det vara. Jag gör det.
Gör som du vill.
"När min ande mattas i mig är du den som känner min stig.
Se på min högra sida, där finns ingen som känns vid mig.
Jag har ingen tillflykt mer, ingen som frågar efter min själ.
Lyssna till mitt rop.
Rädda mig från mina förföljare, för de är starkare än jag."
ANAÏS NIN HENRY OCH JUNE
1 MEDDELANDE MOTTAGET
"God jul, älskling.
På nyårsafton går vi till baren där vi var häromdagen. Utklädda.
Har du lust att komma dit? Jag vill träffa dig. Isa."
God morgon. Om några timmar säger vi adjö till 1999.
I kväll får vi se vad som händer med den omtalade millenniebuggen
när det nya millenniet tar sin början.
Fan.
-Hallå. -Adela, det är José.
Låt oss ses.
Följ med mig.
Vart ska vi? Jag måste vara hemma till middagen.
Ja. Bara följ med.
Tjejen, du är redan full och det är inte ens midnatt.
När ensamheten blir överväldigande går jag hit och tittar på dem.
Jag går så klart aldrig in, men… Det gör mig glad.
Det känns som att jag presenterar min familj för dig.
-De verkar lyckliga. -Det är de just nu, det lovar jag.
Att komma till en plats som du ser som din, som ditt hem,
och att få vara med dina nära och kära, det är oslagbart.
Nå?
Santiago kysste mig.
Jag tyckte verkligen om det. Jättemycket.
Men så fort jag blundade kunde jag bara se hennes ansikte.
-Den peppiga massören, eller hur? -Ja. Isabel.
När jag är med Santiago…
Då känner jag mig vacker.
Men när jag är med Isabel känner jag mig fri.
Och jag har aldrig varit fri.
Jag har lyckats bli osynlig, José. Jag har blivit fullständigt ensam.
Jag brydde mig inte.
Min kropp, min infertilitet, medicinerna…
Allt jag inte vet om mig själv.
Och nu… Nu vill jag leva! Nu vill jag att nån rör vid mig.
Jag vill att nån rör vid mig väldigt mycket, förstår du?
Blotta tanken på att äga mitt eget liv gör mig illamående.
Adela, sötnos, livet är passion. Från Kristus till Mónica Naranjo.
Och när du undertrycker passionen undertrycker du livet självt.
Och känslor förvandlas till förbittring. Var inte bitter resten av livet.
-Det är jag redan! -Gör dig kvitt bitterheten. Nu.
Imorgon, inte en dag senare.
Rädslan du känner nu är inte nog. Du måste känna mer rädsla.
Mer begär. Mer av allt.
Hör på. När Alonso dog…
Allt som fanns kvar var ett enda mörker.
Och jag var väldigt rädd. Väldigt rädd.
Men allt jag hade upplevt med honom, allt jag upplevt innan jag träffade honom,
riskerna jag tog, synderna jag begick som gjorde mig så lycklig,
allt det täckte mig som en filt. Det tröstade mig.
Och när jag mådde som sämst,
då uppenbarade sig Gud på grund av mina utsvävningar.
Bom!
Och han fyllde allt. Allt.
Det var som…
…att knulla alla män i mitt liv samtidigt.
Jag tänker inte ljuga för dig. Jag saknar fortfarande Alonso mycket.
Jag är inte immun mot sorg, men…
Men nu är jag aldrig ensam.
I kyrkan tjänar jag Honom, men när jag tittar på den där bardörren…
Då ser jag Honom.
Gott nytt år, sötnos!
Men jag har inte ett liv som ger mig tröst.
-Jag har ingen filt. -Leta reda på den, då.
Leta. Begå misstag. Smutsa ner dig.
Sanningen är att du vet vad du måste göra. Gör det. Gör nån besviken.
Vad fan, gör oss alla besvikna.
Lämna oss i sticket. Gör nåt brutalt, nåt oväntat.
Gör det, gullet.
Gör det.
Gott nytt år, fader.
Gott nytt år, mitt barn.
Hej!
Adela!
Kom hit! Shots!
Tjejen.
Vad?
Adela!
Vänta! Adela, vänta!
Adela!
Adela, vänta, snälla du. Vad är det som är fel?
-Jag vill gå. -Okej, men lyssna på mig.
Det du såg var betydelselöst, det var inte…
Jag ville verkligen träffa dig. Verkligen.
Det är mitt fel, Isabel. Det är okej. Låt mig gå.
Gott nytt år!
Gott nytt år 2000, allihop!
-God kväll, kära du. Får jag komma in? -Självklart, farmor. Kom in.
Titta här, det här är min moster Marga
och min äldsta syster Ernestina, må hon vila i frid.
De kallades för machotjejer.
Ingen av dem kunde få barn. Ingen av dem fick mens,
men de var långa och bastanta.
-Som jag. -Ja. Som du.
Mamma har aldrig sagt nåt.
Din mamma avgudar dig, men hon har levt i skräck sen du föddes.
Hon gör så gott hon kan med det hon har fått lära sig.
Som jag gör. Som vi alla gör.
Var de lyckliga?
Tja, det var väl lite si och så med det.
Vi gjorde det inte lätt för dem. De gifte sig aldrig.
Men de fick ärva.
Ingen trängde sig in hos dem, vilket inte var så illa.
-Men de hade heller ingen i sängen. -Du är så klok, farmor.
Inte tillräckligt. Jag förstår dem nu, tack vare dig.
Tyvärr för sent.
Nästa gång nån kallar dig för häst,
kom då ihåg att du kommer från en familj med starka kvinnor.
Det är svårt att se, men om man tittar på slemhinnorna ser man ärret.
Det hade jag aldrig upptäckt, Ángel. En fantastisk presentation.
-Vi är klara, Adela. Du kan resa dig. -Hör av dig om du behöver nåt, Carlos.
Tack för allt, Ángel.
-Hej då. -Jag håller dig uppdaterad.
Klä på dig. Jag väntar på kontoret.
Okej, Adela. Jag ska försöka vara så tydlig som möjligt.
Du får inte får mens och kan inte bli gravid för att du saknar livmoder.
Du föddes utan livmoder och utan äggstockar.
I stället hade du invärtes könsorgan.
Invärtes könsorgan?
Testiklar?
Ja, men de vandrade inte ner.
Mot slutet av havandeskapet vandrar de ner hos pojkar.
Men… Vänta lite, doktorn. Du sa pojkar.
-Vad pratar du om? -Hör på. Jag påstår inte att du är en man.
Du har en vagina. Kort, men du har en.
I undersökningen bekräftade vi
att du förmodligen föddes med en förstorad klitoris
och att du opererades så att könsorganen skulle se normala ut.
De gjorde ett strålande jobb.
-Gör man alltid så? -Nästan alltid.
Dina läkare pratade nog med dina föräldrar och fattade ett beslut.
Det är det vanliga förfarandet i vissa fall av intersex.
-Intersex. -Ja.
Adela, det är mycket vanligare än man tror.
Och de här inre könsorganen…
-Är de fortfarande kvar där? -Nej.
De måste ha tagits bort i tonåren.
Det görs för att förhindra tumörer eller andra sjukdomar.
Jag opererades när jag var 14, men de sa att det var ett bråck.
Du skulle ju kunna ha haft ett bråck och sen tog de bort allt samtidigt.
Men det är ju kastrering.
Det är ett starkt ord, Adela.
De borde ha berättat sanningen,
och din läkare gjorde inte en grundlig uppföljning, men…
-Så skulle jag inte benämna det. -Men det är ju vad det är.
Och vad gör jag nu?
Glöm det och gå vidare med ditt liv, det är nog bäst så.
Om du vill kan vi göra kontrollerna här.
Vad händer om jag slutar med Meriestra?
Det rekommenderar jag inte. Kroppen behöver hormoner.
Hur skulle jag ha varit utan operationer och behandlingar?
Hur skulle jag ha varit på riktigt?
Adela, nej.
Nej.
Jag är ditt hem.
MADRID, JUNI 2000
"Dags för ett telefonsamtal.
Jag hoppas att du mår bra och att du redan är chef på baren.
Jag saknar dig väldigt mycket. José.
PS. Jag har drömmar som stör min frid.
Jag befinner mig i en märklig dimension, omgiven av flammor som brinner av lust.
En ängel eller en ärkeängel dyker upp, jag vet inte vilket."
Wanninkhof-fallet är känt som fallet med den mordlystna gudmodern.
Det har väckt stor indignation i grannskapet.
När María Dolores förflyttades fick Guardia Civil och den nationella polisen
göra en stor insats för att förhindra en lynchning.
De ljuger. Hon åker i fängelse, stackaren. De gör allt för att sätta dit henne.
Flickans mamma talar illa om henne hela tiden.
Mamman blir galen utan sin dotter. Dessutom är hon bitter.
Ett brustet hjärta smärtar mer än ett hundbett.
-Vad tycker du, grabben? -Om en rasande mobb siktar in sig på nåt…
Då vill de oftast åt nån oskyldig av en annan orsak.
-Skriv upp det, Isidoro. -Jag har nog med beställningar.
-Önskas nåt mer, Patri? -Nej, tack.
-Vad blir det? -Två tapas och en cola?
Femhundrafemtio.
A. D., kom hit när du har en stund över.
Vi ses senare, gott folk.
Du måste ta med ditt id-kort. Jag åker dit om det blir en inspektion.
Jag säger det inte igen. Ha med det imorgon.
Har du inte med det får jag hitta nån annan. Jag beklagar.
-Behöver du hjälp? -Ingen fara. Det är lättare att gå upp.
Du ska få medicinen. Se till att kissa.
Säg åt Antonio att tvätta familjejuvelerna oftare.
Okej. Tack.
-Testosteronet börjar ge effekt, va? -Två paket.
Varsågod. Två flugor i en smäll.
-Har du fortfarande inget recept? -Tyvärr inte.
Jag låter dig inte stå utan medicin,
men det är viktigt att du ber läkaren om den.
Varsågod. Ni börjar förändras direkt.
Jag har fått se några riktiga porrfilmsskogshuggare här…
Du skulle inte tro hur de såg ut när de började. Det syns om två månader.
-Hej då. -Hej då.
Hej.
Jag väntade ju här. Du är helt skamlös.
Det du gör är otroligt. Du kommer att bli min död en vacker dag.
-Vart ska du? -Hänger du med?
Vart ska du?
Hallå?
Adela, älskling, är det du? Är allt okej?
Prata med mig, snälla du.
-God eftermiddag. -Hej. Är allt okej?
Ja. Jag ska gå och lägga mig.
A. D., vi vill prata med dig. Går det bra?
Hellre en annan gång. Jag är väldigt trött.
Hördu, vi har försökt. Vi är alla olika, och du har säkert dina problem,
men Ángela och jag ser på kollektivboende på samma sätt. Det är inte så här.
Vi visste inte hur vi skulle säga det, men det här är kanske inte rätt plats för dig.
Säg till om vi har gjort nåt som stör dig, men situationen suger.
Jag kan inte leva så här.
Herregud!
Var det allt? Har du inte pratat med oss på ett halvår på grund av det här?
Jag tror inte det är sant.
-Förlåt mig. -"Förlåt mig", A. D.?
Tror du att mitt riktiga namn är Gato? Katt?
Att min mamma har åtta tuttar och jamar?
-Nej. -Vad trodde du att vi var för några?
Du har sett mig här med killar, tjejer, med killar och tjejer…
-Allt han får. -Och hon?
Hon vet inte ens vems barn det är.
Nej. Det kan vara en av tre.
Två hemifrån eller en tysk hippie som bodde i en grotta.
-Jag säger inget mer. -Hoppas det inte är jag.
A. D., älskling…
Vi visste. Tja, vi gissade, och vi bryr oss inte.
Det är därför vi accepterade dig. Du passar perfekt in i vårt lilla horhus.
Visst, älskling?
Han har böcker hemma som kyrkan definitivt kommer att ha synpunkter på.
-Är han verkligen präst? Med den rösten? -Och han är jättesnygg.
-Jag älskar det. -Jag är bara chockad över antikaffären.
Men när jag ser dig förstår jag alltihop. Det stör mig lite att du är så intressant.
-Sådär. -Färdig?
Men ni, då?
-Vad heter du egentligen, Gato? -Så nära står vi inte varandra än.
Jag kommer från Tacoronte på Teneriffa.
Ursäkta dig, herr markis.
Jag jobbar hemma. Jag stoppar inbjudningar i kuvert och monterar pennor.
-Och din familj? -Som din. Jag älskar dem. De är snälla.
Jag kan återvända när jag vill, men då får jag acceptera sånt som jag inte vill.
Och din?
Min pappa är snickare, en rabiat fascist.
Min mamma är en vacker kvinna.
Hon är supersmart men hon begick misstaget att gifta sig med ett odjur.
Jag pratar med henne varje vecka. Inte med honom.
Du restaurerar väl konst? Håll den varsamt, som en pensel.
Andas in som om du just undvikit ett möte du inte ville gå på.
Så där, ja. Nu ska vi se.
Ett foto.
Jättevackert.
Din första joint, va?
Hörni, efter allt vårt ståhej hemmavid glömde jag bort att berätta nåt viktigt.
Jag blev av med jobbet idag, och jag har bara pengar till två månaders hyra.
Vi är vana vid osäkerhet, älskling.
Två månader är en hel evighet. Det löser sig.
Klart det gör.
-Kom in, allihop. -Kom igen.
Bra.
Nej, älskling.
I kväll börjar det första kapitlet i vår jakt på förlorad tid.
Idag ska du följa med mig.
Nåt flyktigt, en aning artificiellt
Mina pantertanter.
Som en elektrisk blixt
Som kan döda dig…
-Alana! -Hur är läget?
Du är jättesnygg. Länge sen sist. Hej.
-Vi ses sen. Jag visar honom runt. -Okej.
Yogurina, så många tuttar. Det smakar till och med som mjölk. Hej.
Som kan döda dig…
Roberta! Min älskade.
Hon är nymfoman. Den bästa.
La Prohibida.
Det räcker. Tack.
Vi säger hej. Var inte rädd. Hon är en vän. Prohibida!
-Hej. -Hej!
-Du är queer. Vem är du, då? -Jag heter A. D.
-Ade? -A. D.
Jaha, som i annons. Tja, om man vill sälja nåt måste man annonsera.
-Behöver ni nåt? Ska jag steka ett ägg? -Vi klarar oss.
-Ses vi senare? -Visst.
Hon hade stekt ett ägg åt dig.
Nåt att dricka?
Cris.
-Hej, Kitty! -Hej, prinsessan.
-Läget, snygging? -Och du?
-Vad önskas? -Två vodka och citron, tack.
Ännu en som är queer? Hur är läget? Jag heter Cristi.
-Välkommen till dårhuset. -Fyll på. Snåla inte.
Jag har skämt bort dig för mycket, Kitty.
Tack. Du är kanon.
Ge mig ciggen så är vi kvitt. Jag är slut.
-Okej. -Se till att ha kul nu.
Jag har inte fyra händer. Bara två, annars hade jag inte stått här.
Båda kallade mig queer. Båda två.
Slicka.
"Queer" är det enda ordet i språket
som är singular, plural, maskulinum, femininum, neutrum…
Queer är en dröm.
-Jag tror inte att det funkar så. -Jaså, inte?
Håll tyst, queer, så ska jag berätta nåt chockerande!
Ser du?
Jag pratar inte med er, ni är så självupptagna.
Min låt. Ska vi dansa?
Släpp förbi oss! Den här låten!
Du
Det du måste göra
Är
Att göra dig i ordning och gå ut
Med moderna människor
Och dansa på ett diskotek
Du borde ha med
Ditt examensbevis
Här måste du inte göra nån glad.
Ska vi dansa?
Om du vill komma nånstans
Det du måste göra
Är att bära din jacka ut och in
Och det du måste göra
Är att anmäla dig till en engelskakurs
Det du måste göra
Det vi måste göra
Är att ha en egen stil
Inte sluta med att göra saker
Av rädsla för vad andra kan säga om oss
Och slutligen stärka vår vänskap
Nu ska vi se…
Vet du vem jag menar?
Minns du att jag berättade om Jackson Pollocks syntetharts?
Jag är förvirrad. Du är som ett uppslagsverk.
Välkommen hem.
-God natt. -God natt.
Kom hit. Sov inte ensam.
Vad?
Sov inte ensam. Kom hit.
Ramón Vicente.
Gato. Det är hans riktiga namn.
-Vem är det? -Det är Patricia, grabben.
-Kom ner. -Patricia.
Vad gör du här? Vem gav dig min adress?
Isidoro. Var glad att jag är här och inte han. Han är skitsur.
Om han skickade dig, säg då att jag ber om ursäkt.
-Jag går inte tillbaka. -Lugna dig, altarpojken. Skit i Isidoro.
-Jag kom för att träffa dig. -Okej, tack.
Min situation är komplicerad. Jag behöver tänka. För att kunna det måste jag sova.
Du behöver ett jobb och ett id-kort.
-Håll den här. -Vart ska du?
Jag kan inte fixa id-kortet, men jag kan fixa jobbet.
Du är en jävligt usel servitör.
Men jag ser hur du rör dig. Du är graciös, med ett fint sätt.
Hotell eller lyxbutik?
-Min fars antikaffär. -Ser du? Perfekt.
Jag behöver nån som du.
Jag betalar 25 000 pesetas mer i månaden än Isidoro. Vad sägs?
-Vad är det för sorts jobb? -Ett jättegulligt Caja Madrid-kontor.
Allt festande igår gjorde dig till en dumskalle.
Jag ville inte vara oförskämd.
Jag är en hora, A. D., inte en fascist. Du kan säga det högt.
Jag ligger inte med nån för pengar. Stanna, är du snäll. Jag har din väska.
Ligg med vem du vill, det bestämmer du. Jag behöver dig för två saker.
Ett, att bemanna receptionen. Det är inte vad du tror.
Och två, att vara min personliga assistent.
Varför vill du hjälpa mig, Patricia?
Du var den enda som hjälpte mig nerför trappan på baren.
Taxi! Kom nu. Du börjar nu. Följ med till kliniken.
Vänta, jag stinker. Jag behöver kaffe och en dusch.
Det hinner vi inte. Du duger. Du ser ut som en Pasolini-gigolo. Kom nu.
Kan jag få ditt id-kort till pappersarbetet?
-Okej? -Okej.
Tack. Här är det.
God morgon, Patricia. Allt väl?
-God morgon. -Hej.
-Du blir snart uppropad. -Tack.
-Du fick mig verkligen att slappna av. -Det är det jag vill.
Mina egna snarkningar väckte mig.
Där är du ju.
Jag ordnar med en taxi. Jag väntar utanför.
Hur mår du? Du gick upp väldigt tidigt.
-Jag har fått ett jobb. -Redan?
Det var som fan. Imponerande. Var då?
På en av barens stamgästers verksamhet.
Det kommer väl till pass. Amadeo tänker höja vår hyra.
Fyrtiotusen pesetas. En sån jävla skitstövel.
Ángela klarar det inte, och inte jag heller.
Hördu, jag måste iväg. Jag måste jobba.
Kan du byta hans blöja när han rapar? Det luktar skumt.
Allt finns i Ángelas rum, i det nedre skåpet. Det är bara att gå in.
Är allt okej?
Ja.
Innan du öppnar dörren måste du verifiera bokningsdetaljerna.
Vem kunden är, vem som ska ta hand om dem, i vilket rum och vad de behöver.
Ta deras ytterkläder och vad de än bär på. Förvara allt i garderoben mittemot disken.
Här jobbar du.
Oftast ringer de för att rekvirera våra tjänster.
Du ber bara om deras namn en enda gång, och du får aldrig säga det högt, okej?
-Ska jag fråga vad de vill ha, eller… -Nej. Fråga aldrig.
Första gången är alltid med mig. Den är viktigast.
De måste berätta vad de är ute efter och vilken väg de vill gå.
Om de inte vet det måste jag vägleda dem.
Det här är Versailles-rummet.
Madame Vega jobbar här.
Kom igen.
Här är undersökningsrummet. Madame Altair jobbar här.
Och det här används till…
Du får aldrig… Och det här är viktigt, A. D.
Döm aldrig människorna som kommer hit.
Det krävs mod att möta sina begär och anförtro dem åt nån annan.
Det är heligt.
Och här jobbar jag. I fängelsehålan.
En sak måste du komma ihåg, A.D.
Från det att du går in genom dörren tills du går härifrån
ska du tilltala mig som härskarinnan Feli eller madame Feli.
Uppfattat.
Här är omklädningsrummet. Knacka alltid innan du går in.
Häromdagen tvingade han mig att ha på mig grismasken.
-Var det vår Fernando? -Ja.
Flickor.
Hur mår du, sötnos?
-Bra. -Jag gillar honom verkligen, härskarinna.
Trevligt att träffas, A. D.
Jag är också enchantée.
Kunderna byter om i rummen, A.D.
Du förbereder och tar in allt innan de anländer.
Där är din uniform. Du har två.
Vi börjar om en timme. Undrar du över nåt är det bara att fråga.
Han förstår inte.
Sätt fart, tjejer. Vi ses imorgon.
-Agur. -Vi ses imorgon, Isa.
Mitt öde är visst att vara sjukgymnast till alla gamla damer i ditt liv.
Hade Patricia hört dig kalla henne gammal hade hon begravt dig levande.
Jag ska ditåt.
Hur länge har du varit i Madrid?
Mitt vikariat tog slut en månad efter att du försvann.
Hur mår du?
Jag vet inte om jag pallar det här nu.
Småpratet mellan bekanta som träffas av en slump, tja…
Jag vet inte om jag vill berätta för dig vad jag gör här.
Jag förstår. Jag vet inte vad jag ska säga. Förlåt.
Är det där orsaken till att du stack? Jag dömer dig inte.
Faktiskt. Men att se dig så här, helt plötsligt… Ja, jäklar.
Jag har funderat på hur det skulle bli om vi sågs igen,
men det här scenariot hade jag aldrig väntat mig.
Så klart.
Varför kom du hit?
För att jag rymde iväg en gång. Jag ville inte göra det igen.
-Får jag ge dig mitt nummer? -Det har jag redan.
Jag har ett annat nummer.
Då vill jag ha det.
Låt höra.
-655. -Ja.
34-72-85.
-Vilket namn ska jag spara det under? -A. D. blir bra.
Det funderade du nog inte så länge på.
-God natt, A. D. -God natt.
-Du är bra på det där. -Min farmor har diabetes.
-Hur var dina första dagar? -Bra. Jag anpassar mig snabbt.
Det tycker jag med. Du sköter dig bra. Jag är glad att du är här.
-Tack, härskarinna. -Kalla mig Patricia när vi har stängt.
Vill du äta middag hemma hos mig? Jag har gjort en jättegod ajoblanco.
Nej tack, Patricia.
Du bestämmer själv. Jag kommer strax.
GERTRUDE STEIN ALICE B. TOKLAS SJÄLVBIOGRAFI
Hallå.
Jag gick precis ut mitt i en outhärdlig pjäs.
-Var det så illa? -Nej, den var toppen.
Det var problemet, jag stod inte ut.
-Är du kvar? -Ja, jag är kvar.
Jag kan inte sluta tänka på dig.
Detsamma, och det är inte kul, för jag har tänkt och tänkt i månader
på vad som hände sist vi sågs i Pamplona.
Du var det enda som hände mig, Isabel. Jag visste inte vad jag skulle göra.
-Det vet jag fortfarande inte. -Ja, älskling, men jag blir galen, för…
Jag vet inte vem du är. Alltså, det är ju du, men…
Jag blev kär. Jag skiter i att jag säger det så här.
Jag föll för den viktorianska kateketen, en proper "fröken", och nu…
Jag vet inte… En mysko Calvin Klein-modell.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Jag tänker inte gå och lägga mig nu, och du låter väldigt vaken.
Ska vi ses?
Vill du ha? Jag köpte den nyss.
Vilken pjäs var det?
En ny version av Jungfruleken, med de här väldigt imponerande skådespelerskorna.
-Har du vågat dig upp på scen här? -Nej, men jag skulle gärna göra det.
Jag kom hit för att spela teater, inte för att vara massör, men…
Staden har ätit mig levande i fyra månader.
-Jag älskade att se dig spela teater. -Driv inte med mig, Adela.
Jag menar A.D. Förlåt mig.
Du var bara hög på oxytocin.
Säg inte så. Jag var uppriktig.
Jag såg hur du tittade på den där tavlan, den där du visade mig…
Och du sa målarens namn… Vad hette han?
-Guido Reni. -Just det, Guido Reni.
Jag hade aldrig hört talas om honom.
Jag har sett ditt ansikte när du tittar på nåt enastående.
Du har ingen aning om hur det är att se kvinnor som är födda till att agera
och sen jämföra dig själv med dem.
Fan ta dem. De säger orden med auktoritet
och samtidigt med ett sorts lättsinne.
De transformeras plötsligt fysiskt. De är…
De är oemotståndliga.
När jag säger samma saker låter allt monotont.
Känslorna väller upp. Jag känner mig ful.
Jag vet inte hur jag ska förklara, men… Jag känner mig ful och blir generad.
-Härifrån är du inte dålig. -Visst.
Nej, jag menar… De bästa stunderna i mitt liv
har jag fått tack vare den skönhet som skapats av andra.
Och jag vet hur det är att vara den fula i en grupp.
Inte att känna sig ful, utan att vara det. Att få höra det.
-Folk har ingen jävla aning. -Exakt.
Jag besökte din vän prästen, visste du det?
-Gjorde du? -Ja, när du försvann.
Du nämnde honom en gång då du var full, tjejen. Förlåt, grabben.
Men det var tydligt att du brydde dig om honom.
-Hur var det? -Han var förtjusande.
Han hjälpte mig att förstå dig lite.
Han skriver då och då. Han vet faktiskt om att vi träffades igen.
Det sa han inget om.
Han väntar nog på att du ska berätta. Han hyser stor respekt för dig.
Herregud.
Jag älskar den här platsen och går ofta hit. Jag säger hej till de som raggar.
"I lördags drömde jag om dig.
Vi hade ett band, men vi sjöng inte och vi blev påkomna.
Jag saknar när du plötsligt dyker upp i tårar och ber om råd.
Du fick mig att känna mig som Konfucius. Jag älskar dig.
PS. 'Hade jag inte skapat min egen värld hade jag säkert dött i andras.'
Vår Anaïs."
Det tog mig en och en halv timme.
Tur att han somnade. Jag höll på att kissa på mig.
Du kom visst hem sent igår?
Jobbet.
Kan du måla de här naglarna? Jag klarar det inte.
Det måste vara Gato.
Han kommer att väcka bebisen. Kan du öppna?
-Vad är det? Är du full? -Jaha, var ni hemma?
-Amadeo, vad är det? -Jag måste prata med er.
Därför har vi ringklocka och telefon. För att prata. Gör inte så här.
Om ni inte döljer nåt… Det är fortfarande mitt hem.
Nej, det är din fastighet, inte ditt hem. Det är därför vi betalar dig.
Hör på, ungdomar. Jag vill inte höja hyran, men jag måste.
Som det ser ut nu har jag inget val. Sen gäller det bebisen. Därför är jag här.
Vilken bebis?
-Min son? -Ja, din son.
Ángeles, vissa grannar har klagat.
Det bor äldre här och jag vill helst inte ha barn här.
-Vilka grannar har klagat? -Jag nämner synden, inte syndaren.
Ángela. Jag heter Ángela. Án-ge-la.
Jag har fått nog av dina ordspråk. Sluta. Vi gör så här. Vi går till varje lägenhet.
Låt se vem som klagade på en bebis.
-Lugna ner dig, för Guds skull. -Nej.
-Jag lugnar inte ner mig. -Det här är fel sätt.
Hör du inte? Han vrålar. Han låter som en döende hjort!
-Vad är det, Ángela? -Stör bebisen dig?
-Nej, hur skulle han kunna det? -Han där säger att han stör grannarna.
Jag menar inte honom, men bebisen hörs på sjätte våningen.
Sen har vi andra saker också. Hyran, alltihop.
Ring oss och säg vad det är så diskuterar vi det.
Vill du göra min bebis hemlös?
Jag kan inte prata med er. Alltid likadant.
-Vad är det som pågår? -Han höjer hyran.
-Du verkar upprörd, Amadeo. -Bebisen stör visst grannarna.
Lyssna på utbrottet. Det hörs i hela trappen.
Förlåt, Amadeo, men jag hör ingenting.
Vänta.
Vad? Driv inte med mig.
Nej. Ingen gråtande bebis. Jag beklagar.
Kom, nu går vi in.
Amadeo, vi får prata en annan dag. Trevligt att träffas, som alltid.
Var fan ska vi få tag på pengarna?
-Fan! Ni har en månad på er att betala! -Vilken jävla skitstövel.
Hördu, grabben, kom hit. Hjälp mig med stöveln, är du snäll.
Vilken lättnad.
De ser hemska ut.
-Låt mig ge dig massage. -Okej.
Fortsätt. Det känns bra.
Det här måste få ett slut, Feli. Dessutom blir jag klumpigare.
Fortsätt.
Det gör ont, men det känns bra.
Jag har tur som har dem.
-De har tur som har dig. -Ja.
Att veta att jag kan hålla igång det här gör mig glad.
-Nästa år hänger jag kanske upp stövlarna. -Du borde ta det lite lugnt.
Det finns ju gott om jobb här. Du klarar dig.
Och du, då? Vad vill du göra?
Jag? Jag trivs här. Jag gillar det.
Du har talang och är klok. Du lär inte stanna här.
Just nu hjälper det dig och passar oss, men jag frågar ju dig vad du vill göra.
Jag vet inte, Patricia.
Vet du vad jag märkte på behålivet?
-Vad då? -Det doftade av dig.
Det luktade inte av billig handkräm. Nej, det var din doft.
Jag provade den när jag sydde upp den, för att…
Oroa dig inte. Jag dömer dig inte.
Du är en av oss, en del av madame Felines hus.
Så länge du gör rent grejorna får du prova allt. Kom hit. Sätt dig.
Vad vill du ha av mig? Vad vill du höra?
Varför valde du att vara dig själv och börja ta hormoner?
-Varför kommer det här nu? -För att jag frågar nu.
Det hände väl när jag lämnade mina föräldrar.
Men du hade väl tänkt på det innan?
-Inget svar är rätt. Jag är bara nyfiken. -Jag vet inte, Patricia.
Jag opererades utan min tillåtelse. Det var mer för deras skull än min.
Jag förstår. Du bestämde dig för att ta kontroll själv. Det är ju logiskt.
Ibland måste man göra uppror och säga: "Åt helvete med alla."
Det de gjorde mot mig kan inte göras ogjort.
Saker som folk gör när de känner sig osäkra kan vara väldigt grymma.
Så funkar världen.
Att kalla nåt för normalt är fegisarnas ursäkt för att få leva i lugn och ro.
De instiftar till och med lagar.
Kom, hjälp mig upp.
-Säkert? -Ja, ge mig kryckan.
Nu går vi till spegeln.
Vet du hur jag visste att jag var kvinna?
-Nej. -Svaret finns inte där.
Eller i den här jävla skiten.
De här gör mig inte till kvinna.
Eller den här.
Den säger inget om mig.
Jag är kvinna för att min inre röst skriker det åt mig.
För att allt jag säger och gör och känner…
Allt som gör ont och gör mig glad…
Det skriker här inifrån.
Här inifrån, A.D.
Och om jag inte lyssnade skulle det helt säkert döda mig.
Jag skulle ruttna.
Du kan inte fly från din inre röst, A.D.
Det kan du inte.
Vad skriker din?
Den skriker inte.
Jag är tyst inombords.
Jag känner bara ilska.
Det var modigt att göra det du gjorde.
Men du lyder fortfarande utan att inse det.
Ilska utjämnar allt på ett hemskt sätt.
Du och jag får utstå hat på liknande sätt.
Men vi är inte likadana, älskling.
Kom. Kom till mig.
-Är du okej? -Ja.
Förlåt.
"Jag ska försöka ordna upp allt. Lita på mig.
Ángela, du måste vikariera för mig på jobbet en dag.
Gå till Paseo del Pintor Rosales 118 A, en trappa. Kom dit 12.00.
Säg till Patricia att jag skickade dig. Jag älskar dig. A."
God eftermiddag.
-Får jag äta upp honom? -Nej.
Hej, sötnos.
-Stig på. Har du bokat en tid? -Nej, A. D. skickade mig.
Jag söker Patricia.
-Okej. Ett ögonblick, okej? -Visst.
Han skrev ett brev. Han skulle ordna med pengarna och han bad mig gå hit.
Det gäller bara en dag, vad jag förstår.
Herregud, den där grabben. Han döljer fler mysterier än Linarespalatset.
Nå, ska jag visa dig hur allt funkar?
Men han, då? Jag har ingen barnvakt. Min rumskompis är inte hemma.
Ingen fara. Det blir inget problem.
Kom, kissekatten.
Kom.
Stå upp.
Han är läkare. Han har tre barn och är här hela dagen. Han fixar det.
Ska han passa min pojke?
Oroa dig inte. Det går bra.
Hallå?
Hej, Santiago.
Jag borde bara lägga på.
Ja, det borde du, men gör inte det, snälla du.
Jag behöver din hjälp.
Adela, vad står på? Så illa kan det väl inte vara?
Allt är bra, Santiago. Jag mår bra.
-Men bara du kan hjälpa mig. -Självklart.
Adela, kom till Pamplona och berätta vad det gäller.
Ingen behöver få veta att du är här om det är så du vill ha det.
Adela, är du kvar?
Ja, jag är kvar.
Santiago, jag har ett ekonomiskt problem och behöver mina pengar.
Att du ens understår dig, Adela!
Otroligt. Sex månader utan ett enda ord.
Jag har spelat upp olika skräckscenarier i mitt huvud.
Dina föräldrar pratar inte med mig.
Jag bad fader José María att berätta om du var vid liv.
Och den första gången du ringer mig gäller det pengar.
-Det är allt jag är för dig. -Nej, det är det inte, Santiago.
Jag kunde inte prata med dig.
Det skulle innebära att återvända hit. Det kunde jag inte.
Förlåt mig, Santiago. Snälla du, förlåt mig.
Förtjänade jag inte en förklaring?
Jag hade kunnat förstå vad som helst. För helvete, Adela…
Sist vi sågs kysstes vi.
Jag är så ledsen.
Jag är hemskt ledsen.
En investering är inte samma sak som att ha pengar på banken.
Det finns villkor och det är inte enkelt att ta ut pengarna.
Har du samma konto?
Ja.
Jag överför dina pengar från mitt konto och behåller obligationerna. Funkar det?
Det blir perfekt. Tack ska du ha, Santiago.
-Jag vet inte vad jag ska säga. -Då finns det inget mer att säga.
Nej, vänta. Lägg inte på.
Om jag hade stannat, om jag hade kunnat stanna,
då hade det blivit du, och det hade varit perfekt.
Jag hoppas du hittar det du behöver.
Detsamma, Santiago.
Jag vet vad som väntar mig.
Tio gator och 99 personer.
DE JUAN ANTIKAFFÄR
-Ringde du rörmokaren? -Jag hann inte med det. Förlåt.
-Taket kommer att rasa in. -Jag vet.
-Vad? -Vi får se.
Tack och lov. Var har du varit? Vi blev oroliga.
Har det hänt nåt?
Problemet med hyran är löst. Oroa er inte mer för den.
-Hur ska vi kunna låta bli att oroa oss? -Ángela. Vi får prata senare.
Jag förstår inte.
Hej, älskling. Vi saknade dig igår, men din vän gjorde väldigt bra ifrån sig.
Vill du prata? Ska vi beställa kinamat?
-Jag är inte hungrig. Tack, Lidia. -Ingen fara.
Men om du ändrar dig så vet du att min dörr alltid är öppen.
Och alla andras också.
Och om du skäms, tänk då på att vi hanterar skam varje dag.
-Och vi vänder den till lycka. -Det gör vi.
Och sitt inte kvar för sent.
-Ja. Låt det där vara, jag fixar det. -Hej då.
God natt.
A. D.! Vad gör du? Vad är det?
A. D., sluta.
-Låt mig vara. -Sluta.
Lyssna på mig, älskling. Du skrämmer bebisen.
Såja.
-Ángela. Vi är här. Vi är här. -Jag vill inte att nåt ska hända med den.
Min kropp, Gato.
Ángela.
-Det är okej. -Det får inte hända nåt mer med den.
-Med min kropp. -Det kommer inte att hända nåt.
Det lovar jag. Vi tar hand om den tillsammans.
-Eller hur? -Självklart, älskling.
Självklart gör vi det. Inget mer kommer att hända den.
Okej? Vi är här hos dig.
Det är okej.
Du pratade konstant hela natten.
Vad sa jag?
Jag vet inte. Du frågade om de tio budorden vid ett tillfälle.
Varför kom du hit?
För att…
…de berättade hur du mådde, och för att…
…jag inte kan hålla mig borta från dig.
Och för att jag hatar smärta, vilket jag redan har sagt.
Jag vill höra dig säga mitt namn.
Jag hatar smärta. Din och min, Adela.
Jag har saknat det.
Säger du det, fröken?
Vad gör vi nu?
Vi insisterar.
Vi insisterar och fortsätter med det. Kom, upp med dig.
Upp ur sängen. Upp, kroppen är lat och vill gärna ligga stilla.
Titta.
"Men nu måste vi fira och glädja oss,
för din bror, din syster eller den här kaosartisten
var död men har fått liv igen. Hon var förlorad men är återfunnen."
Din jäkla idiot.
-Vad gör du här? -Guds vägar äro outgrundliga.
-Ska du verkligen prata som en präst? -Det var de där två.
De ringde och berättade om dig och jag åkte hit direkt.
Kom, vi går ut på balkongen.
-Det är vackert där ute. -Gå ut.
Titta.
Vill du gå ner dit?
Imorgon.
Imorgon. Ja.
Jag är inte bara tystnaden
Jag är inte såret jag inte kunde läka
Jag är inte bara rädslan i spegeln
Som stötte bort de som ville hålla om mig
Jag lämnar spegelbilden bakom mig Som fick mig att tvivla
Jag lägger mig själv i mina egna händer
Jag avslöjar mig själv långsamt
Min kropp är mitt hem
Jag är mitt eget hem
Jag gömmer mig inte längre i gamla lögner
Jag håller inte tyst för att bevara freden
I mina ögon bär jag ljuset som kommer
Jag är min egen flagga
Jag står stadigt i min fred
Och med vinden
Börjar jag dansa…
Jag lägger mig själv i mina egna händer
BÄSTA FRÖKEN
Jag avslöjar mig själv långsamt
Min kropp är mitt hem
Jag är mitt eget hem
Jag väljer ljuset
Jag väljer vart jag går
Jag väljer mitt namn
Jag väljer min kärlek
Jag möter mina skuggor
Skulden, förklädnaden
Jag välkomnar flickan
Som inte visste hur man ropade
Jag omfamnar raseriet
Som en gång tystade mig
Och vanan
Att hålla andan
Jag lämnar spegelbilden bakom mig
Som fick mig att tvivla
Jag lämnar blicken bakom mig
Som försökte stänga mig inne
Jag går också på museum när jag känner mig ensam.
-Vet du varför? -Varför?
För att allt är så lugnt och tyst här.
Och när jag går ut igen,
då överraskar livet mig återigen med sitt stoj och stim.
Känner du dig inte ännu ensammare där ute?
Ibland.
Men jag känner mig levande.
Och att leva är underbart.
Fröken.
Var snäll och gå med mig till utgången. Tack.
Jag lägger mig själv i mina egna händer
Jag avslöjar mig själv långsamt
Min kropp är mitt hem
Jag är mitt eget hem
Jag väljer ljuset
Jag väljer vart jag går
Jag väljer mitt namn
Jag väljer min kärlek
Undertexter: Mats Nilsson