Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Ha utólag visszagondolok,
már értem…
miért lett ez sokkal több egy egyszerű hokimeccsnél.
Egy másik évben,
egy másik ellenféllel szemben, egy másik korban…
teljesen más történet lenne.
Az egész ország tekintete erre az eseményre szegeződött.
A mai napig mosolyt csal az emberek arcára.
Az a féktelen öröm!
Ez segített visszatalálni ahhoz, amik egykor voltunk,
és ahhoz, amivé újra válni szerettünk volna.
Kellett valami az országnak, amire büszke lehetett.
És mi voltunk azok.
Ma egy egyedülálló sporteseménynek lehetünk tanúi.
Mely sem felvezetést, sem felesleges jelzőket nem igényel.
Az Egyesült Államok és a Szovjetunió egy jégpályán csap össze Lake Placidben.
Kétségtelenül az USA az esélytelen.
Nem szupersztárok voltunk. Átlagemberek.
Kétkezi munkához szokott srácok.
Az oroszok, a valaha volt legjobb csapat az ellenfelük.
Mindenki sima meccsre számított. Ekkora fölényben voltak a szovjetek.
A végső összecsapás Oroszország és az USA közt.
Lake Placid lassan a hidegháború új felvonására emlékeztet.
Ez többről szólt a hokinál. A mi világunk állt szemben az övékkel.
A jégkorong nem volt része az amerikai öntudatnak,
de ebben az egyszeri, megismételhetetlen pillanatban
szükségképp azzá vált.
Volt bátorságunk hinni, hogy győzhetünk.
És tudják, mit?
Az ország azt gondolta: „Még szép!”
Ez nem sportesemény volt. Egy darabka amerikai történelem.
Egy távoli bomba, és bepattan.
Craig Petrov újabb lövését blokkolja.
USA!
Pavelich megindul. Felpasszolja a Schneidernek.
És bemegy a bomba!
Ez egy egyszeri és megismételhetetlen esemény volt.
Itt jönnek. Silk a centernek.
Gól! Döntetlen az állás.
És az Egyesült Államok karnyújtásnyira van attól,
hogy az olimpiák egyik legnagyobb meglepetését okozza.
Ha azt kérdik, mi múlhatná ezt felül,
az a válaszom, hogy semmi.
Hisznek a csodákban?
OLIMPIAI CSODA: AZ AMERIKAI JÉGKORONGCSAPAT DIADALA
Itt vagyunk.
De jó visszajönni ide!
45 ÉVVEL KÉSŐBB
Ott a hatos szektor, ahol a családjaink ültek.
- Ott ültek. Középmagasságban. - Igen, ott.
Ez az, Buzz.
Ez jó volt.
Most valahogy kisebbnek tűnik.
A hangzavar maradt meg a legjobban.
USA!
HAJRÁ USA
Itt ülve érezni lehetett,
és én sokat ültem itt, de…
Most, hogy itt vagyok,
leginkább a többiek jutnak eszembe, és a köztünk lévő összetartás.
Akkor fogalmunk sem volt, mi lesz ebből az egészből.
Azt tudtuk, hogy az itt lévők izgatottak,
és az otthoni családtagok és barátok is, de halvány lila fogalmunk sem volt arról,
hogy végül ekkora jelentősége lesz ennek az egésznek.
Akkoriban nem nagyon volt minek örülni.
1,2 MILLIÓ MUNKANÉLKÜLI
A hírek senkit sem derítettek jókedvre.
RECESSZIÓ
Aztán mi adtuk meg azt a lökést, ami…
Az adta vissza az emberek életkedvét.
Az, hogy pont a jégkorong kovácsolta egységbe az országot,
minket is meglepett.
Egy-egy. Tíz és fél perc van az első harmadból.
A 80-as éveket megelőzően az USA nem volt jégkorong-világhatalom.
Bepattan a kapuba!
Általában kikapott.
Az amerikai csapat bajban van.
Az USA veresége nem lehet kérdés.
Háromszor annyi lövésük volt, mint az amerikaiaknak.
Ma kétségtelenül az USA az esélytelenebb.
A jégkorong rétegsport volt az USA-ban.
A BOSTON GLOBE RIPORTERE
Mississippiben és Texasban nem is játszották.
73 végén kerültem a Globe-hoz.
Egyike voltam a jogkorongról tudósítóknak, és az USA ekkor másodvonalas csapat volt.
Hetedik-nyolcadikak lehettek a világranglistán.
De mindenki esélytelennek tartotta őket.
A szovjet csapat volt a világ legjobbja.
És ez 1980-ra sem változott.
Sőt, úgy tűnt, egyre csak jobbak.
Nem csupán győztek. Esélyt sem adtak másoknak.
Az 1980-as mérkőzés kulcsa a hazai pálya volt.
Félő volt, hogy 15–1-re kikapunk az oroszoktól élő adásban.
Az Amerikai Olimpiai Bizottság nem akart lebőgni. Változtatniuk kellett.
Az 1979-es világbajnokságon az USA csapatában játszottam.
Aztán a válogatott segédedzője lettem.
De egy-egy győzelem is nagy szó volt.
Szinte soha nem is győztünk.
Változtatnunk kellett.
Herb tökéletes volt erre, mert tele volt ötlettel.
EDZŐ USA
Többen karnyújtásnyira vannak attól, hogy minnesotai jégkorongozóvá váljanak.
Ennél sosem érheti önöket nagyobb büszkeség.
Készülődjenek! Indulás!
Herb kezei közt valósággal szárnyalt a Minnesota.
Herb Brooks korszakának domináns edzője volt.
1974-ben, 1976-ban és 1979-ben is országos bajnoki címet nyert csapatával.
Ő volt az ország legjobb edzője.
És bevezetett egy rendszert, amit addig egyikünk sem ismert.
Nagyobb hangsúlyt fektetünk a korcsolyázásra és a passzjátékra.
A fizikai aspektusra is ügyelve…
Apámnak veleszületett érzéke volt az edzősködéshez,
elképesztő versenyszellem lakozott benne.
Nem ismertem nála versengőbb típust.
Mindent előre eltervezett.
Egy új edző sem mondott olyat,
hogy lejátszanak 60-70 mérkőzést, aztán kivezeti a csapatot az olimpiára.
Ez új volt.
OLIMPIAI VÁLOGATÓ 1979 JÚLIUSA
Az atléták többségének
ez a Colorado Springsben megrendezett verseny
jelenti egy álom kezdetét.
Egy esélyt, hogy hazájukat képviseljék az olimpián.
Az USA legutóbb 1960-ban nyert aranyérmet jégkorongban
Squaw Valley-ben.
Herb Brooks számára az 1980-as Lake Placid-i olimpia
gigászi kihívás.
Van pár felvételünk, amit meg akartunk mutatni.
Te jó ég! Ez meg ki?
Azok, akik most itt vannak, mind a bekerülésért küzdenek.
Azt remélik, részévé válhatnak a 25 fős keretnek.
- Az ott Janny? - Az Janny!
Honnan tudtuk mind, hogy te vagy az?
Bement a lövés.
Az akkori szabályok szerint az olimpikonok nem kereshettek pénzt a sportolással.
Szóval aki az NHL-ben játszott,
az automatikusan elvesztette az indulás jogát.
Így hát az amerikai csapat tagjai mind amatőrök voltak.
Esélytelenebbek, fiatalok, akik nem a pénzért játszottak.
Elhatároztam, hogy bármit megteszek, hogy felkészüljek a válogatóra,
ezért olyan keményen edzettem, mint addig még soha.
ROB MCCLANAHAN MINNESOTAI EGYETEM
Egyfajta feszült várakozás volt.
Itt volt az esély.
KEN MORROW BOWLING GREEN ST. EGYETEM
Az volt minden vágyam, hogy bekerüljek az olimpiai keretbe.
DAVE CHRISTIAN ÉSZAK-DAKOTAI EGYETEM
Ez mindannyiunk számára ismeretlen terep volt.
Senkinek sem volt része ebben addig.
MARK JOHNSON WISCONSINI EGYETEM
MEGNEVEZTÉK A KERET TAGJAIT
Huszonhatukat nevezték meg.
De az olimpián csak 20-an lehettek ott.
Semmi sem garantálta, hogy bekerülnek a végső 20-ba.
Amikor az ország legjobbjai küzdenek 20 helyért, akkor mindenki feszült.
6 HÓNAPPAL AZ OLIMPIA ELŐTT
Herb egy hat hónapos edzőtábort tartott.
Egy csapattá akarta kovácsolni ezeket a srácokat.
A legnagyobb kihívást a regionalizmus jelentette.
A lehető legjobb csapatot akarjuk.
A Minnesotai Egyetemről és Minnesota államból régóta
sok játékos kerül be az olimpiai és válogatott keretbe.
MINNESOTA AZ ARANYÁLLAM
A minnesotaiak alkották a csapat magját,
ami érthető volt,
hiszen akkor nyertek országos bajnokságot Herbbel.
Ti voltatok az egyetemi jégkorongozás krémje?
Legalábbis szeretjük azt hinni.
Nagyszerű csapatunk volt.
Már maga a tény, hogy elhívtak az olimpiai válogatóra,
óriási sikert jelentett.
És négyen lehettünk ott a Bostoni Egyetemről.
Én…
DAVE SILK BOSTONI EGYETEM
Jack O'Callahan,
Mike Eruzione
és Jim Craig.
Egészséges versengés alakult ki
a keleti parton és a középnyugaton játszó srácok közt.
Mi, bostoniak
egyértelműen ellenszenvet éreztünk a Herbnél játszó minnesotaiak ellen.
Mind nagyon keménynek képzelték magukat, és tortazabálóknak hívták a bostoniakat.
Úri fiúknak néztek. De miért? Mert szerintük elit iskolába jártunk?
Mindegy. Hülyék voltak. Egyszerűen nem bírtam őket.
Herb azt mondta:
„A csapatunkat alkotó srácok nem bírják egymást.”
A csapat tagjai közül eddig többen ádáz riválisok voltak.
Egységbe kell őket kovácsolnunk.
Nem gördíthetünk akadályt saját magunk elé.
4 HÓNAPPAL AZ OLIMPIA ELŐTT
A felkészülési turné során úgy 60 mérkőzést játszottunk.
Kemény időszak volt.
Pár hétre Európába utaztunk,
játszottunk Hollandiában, Norvégiában és Finnországban.
FELKÉSZÜLÉSI MÉRKŐZÉS
Norvégiával is megmérkőztünk.
Fontos volt, hogy megmérettessük magukat egy másik olimpiai résztvevővel szemben.
A fiúk már nagyon vágytak haza, de attól még fiúk voltak.
És szép lányok is voltak a lelátókon, ők pedig a padon ülve méregették őket.
CRAIG PATRICK SEGÉDEDZŐ
Herbie pedig a kispadon ülve majd felrobbant a dühtől.
Végül három-három lett a vége.
USA: 3 NORVÉGIA: 3
Véget ért a meccs,
megvolt a kézfogás, és elindultunk lefelé a jégről.
A következő pillanatban: „Maradjatok a jégen!”
Nem vették komolyan, és nem adtak bele mindent.
HERB BROOKS HANGJA
Ellazsálták az egészet.
És jöhettek a Herbie-k.
Ez edzőnk után neveztük el, mert annyira imádtuk csinálni.
A Herbie kész kínzás volt.
Sprint a kék vonalig, aztán vissza.
Aztán a piros vonalig és vissza.
Aztán a túlsó kék vonalig és vissza.
Aztán a palánkig és vissza.
A jégfelújító gép sofőrje odajött, és szólt, hogy el kell mennünk.
Aztán elment, és lekapcsolta a villanyt.
Ott álltunk a sötétben, Herbie pedig a lelküket is kihajtotta.
Naggy, az orvos így szólt: „Herbie, teljesen kicsinálod őket.”
Az edzés során
egyikünk a palánknak csapta az ütőjét.
Herb így szólt:
„Ha még egy ütőt nekicsaptok a palánknak, halálra hajtalak titeket.”
Úgy emlékszem, úgy egy és negyed órán át csináltuk.
Aztán amikor végre visszamentünk az öltözőbe, így szólt:
„Ha holnap is így játszotok, ugyanez lesz a vége.”
És másnap nyolc-nullára győztünk.
A legelején megmondtam, hogy nem a barátotok leszek.
Csodálom a tehetségeteket, éppen ezért hajtani foglak titeket.
Láttam, hogy viszonyulnak hozzá a játékosai.
Nem szerették őt.
Nem mondom, hogy gyűlöltük, de nem volt könnyű a csapatában játszani.
Féltem Herbtől.
Mi volt ez az akasztás? Ne ezzel szórakozz! A játékra koncentrálj!
A játékosok mindig elmondják, milyen nehéz volt egy évig,
két, három, négy évig a csapatában játszani.
Én csak annyit mondok, próbáljanak meg 20 évig vele élni!
Szívjátok már fel magatokat! Az istenit!
Herb annyira vehemens volt,
hogy messze túltett mindenkin, akit valaha ismertem.
STEVE JANASZAK MINNESOTAI EGYETEM
Stan, ez nem egy kosárlabdameccs!
Egyszerűen őrültnek tartottam.
Hogy lehetett ilyen savanyú?
Herb csak azt éreztette velünk, hogy nem vagyunk elég jók.
JOHN HARRINGTON MIINNESOTAI DULUTH EGYETEM
Pontosan tudta, kire mivel hathat a többiek előtt.
Azt mondta: „Nem vagy elég tehetséges, hogy abból megélj.”
„A lábad csúcs, de az agyad selejt.”
„Úgy játszol, mint ha csak fing lenne a fejedben.”
Hogy játszik az olyan?
Már 68 éves vagyok, de máig csuromvizesen ébredek az éjszaka közepén.
„Napról napra bénább vagy. Úgy játszol, mintha már jövő hét lenne.”
A gyenge oldalt támadjuk!
Nem mindenki volt képes arra, hogy elviselje
Herb szarságait.
Csináld már, amit mondtam!
Hogy milyen edző volt? Igazi seggfej.
Sokan az egyetemi liga legjobbjai voltak, de sosem kellett így hajtaniuk.
Nem beléjük verni próbáltam a nagyságot. Kihozni akartam belőlük.
Herb megutáltatta velünk magát.
Ez volt a módszere.
Hogy mind összefogjunk ellene. Így vetett véget a rivalizálásnak.
Itt már mind egy csapatban játszottunk.
Összekötött minket,
hogy mindannyian munkásosztálybéli családból jöttünk.
Mindenkinek a bányában vagy a malomban dolgozott az apja.
Ez az egész csapatra igaz volt, és ez az, ami végül egységbe kovácsolt minket.
De miközben kezdtünk egy csapattá válni, az ország épp nehéz időket élt.
Immár ténykérdés. Idén recesszió vár az Egyesült Államokra.
RECESSZIÓS FÉLELMEK
Lesújt a munkanélküliség, mely egymillió munkavállalót érinthet,
és a II. világháborút követő második legsúlyosabb infláció.
Sehol sincs munka.
Az alacsony jövedelműeket sújtja. Mi húztuk a rövidebbet.
Az első évtizedemet tapostam újságíróként,
és 1979-ben Egyesült Államok-szerte a letörtség volt a meghatározó.
Mintha az egész nemzet azt kérdezte volna: „Nem történhetne végre valami jó?”
A baleset a Three Mile Island-i atomerőműben történt.
Emlékszem, hogy akkoriban az egész ország rendkívül frusztrált volt.
A Teheránban fogva tartott amerikai túszok helyzete változatlan.
Ott voltak az Iránban túszul ejtett amerikaiak.
Az alapkamat megközelítette a 20%-ot. Üzemanyaghiány alakult ki.
Már két sort kiálltam.
- Ma reggel? - Igen.
És nincs üzemanyagom.
Miért nem szól senki az elnöknek? Ő miért hagyja ezt?
E bizalmi válság
az amerikai társadalom és politika alapjait veszélyezteti.
INFLÁCIÓ FENYEGET
„Odalett a régi hajtóerőnk?”
Ez járt az emberek fejében.
A hidegháború kellős közepén jártunk,
ami a jéghidegből épp kezdett nagyon is forróvá válni.
Azok a gonosz oroszok.
Akkoriban mindenki riadókészültségben volt.
Mikor dobják le a bombát?
Ismét feszültté váltak a diplomáciai kapcsolatok
a moszkvai Kreml és a New York-i ENSZ BT között.
Ők voltak az ellenség. Darth Vader.
Nemcsak politikai, de jégkorongos szempontból is.
Két exportcikkük volt. A jégkorongcsapat és a vodka.
A Szovjetunió tudta,
hogy a sportban aratott győzelmek a hatalmuk bizonyítékaként szolgálnak.
Az oroszok a nasha komanda kifejezést használták.
„A mi csapatunk.
A nemzetünket a nasha komanda olimpiai teljesítményével azonosítjuk.
Ők a mieink. És senki más.”
A SZOVJET HOKICSAPAT DOMINÁL
A SZOVJET JÉGKORONGOSOK MEGÁLLÍTHATATLANOK
Minden 1960 óta rendezett olimpia a szovjetek győzelmével zárult.
Ha beindul a Nagy Vörös Gépezet, pokoli nehéz megállítani.
A világ legjobb csapatának szánták őket, és azok is voltak.
Azokban az években csak amatőrök indulhattak az olimpián.
A Szovjetunióban nem léteztek amatőrök.
Ott mindenki az állam alkalmazásában állt.
A szovjetek a játékosok foglalkozásaként vagy diákot, vagy katonát adtak meg.
Profi hokijátékosok voltak.
Tretyjak volt a világ legjobb kapusa.
Mondhattuk volna, hogy ma koncentráljunk Kharlamovra.
De ott volt még Krutov, Maltsev, Petrov és Fetisov.
Elképesztő játékosok alkották a csapatukat.
MARK JOHNSON CSATÁR
Kivel kezdjük?
Nem lehetett őket legyőzni. Egyszerűen túl jók voltak.
Gól!
Hogy szembesültél apukád oroszok iránti megszállottságával?
Csak erről beszélt.
A generációmba tartozó srácok apja
Joe Namathról, Babe Ruthról és Mickey Mantle-ről mesélt.
Ő meg Alekszandr Jakusevről és a többi emberfeletti orosz játékosról.
A 70-es években mindig kiderítette, hol edzenek a szovjetek,
odasettenkedett, és megpróbált mindent ellesni.
Ismerni akarta a módszereiket, hogy legyőzhesse őket.
Már korán elhatároztam:
szakítani fogunk az eddig bevett módszerekkel.
Máshogy edzettünk, és máshogy játszottunk.
Mi voltunk Herbie kísérleti nyulai.
A szovjetekéhez hasonló edzésprogramot állított össze.
Mi a szovjetek titka?
A brutális fizikai erőnlét.
UGORJ!
Amikor egy európai csapat ellen játszunk,
egy-két harmad után teljesen elkészültök az erőtökkel.
Nem bírjátok tovább.
Úgyhogy dolgozunk az erőnlétünkön.
KÉT HÓNAPPAL AZ OLIMPIA ELŐTT
Üsd el onnan!
Mike, figyelj!
Egyszer Davie Silk a gólvonalon feküdt.
Csináltuk a Herbie-ket, és azt mondta: „Nem bírom.
Itt fogok meghalni, és ez az ő lelkén szárad.”
Itt már nem hibázhatsz.
A gyenge oldalt, Bobby!
Herbie halálra kínzott.
Nem finomkodtam velük.
Az edzések során rendszeresen
kimozdítottam őket a komfortzónájukból.
Úgy gondoltam, erőnlét terén ez a második legjobb hokicsapat
a világon a szovjetek után.
Vagy kibírod, vagy feladod. Én nem adtam fel.
Tőlem üvölthetett, amennyit akart. Csak két óráig kellett kibírni.
Tudtam, ha vége az edzésnek, megiszunk pár sört,
aztán hazamegyek, és készülök a másnapi edzésre.
MICHAEL ERUZIONE SPORTOLÓ, USA
Kemény munkához szokott srácnak tartottam magam,
mivel erre neveltek, és ezt hoztam magammal gyerekkoromból.
Egy háromlakásos házban laktunk a Bowdoin Streeten.
Az első emeleten Ann néni és Jerry bácsi,
és az unokatestvéreim, Karen, Geraldine és Bubba laktak.
A harmadikon A.T. nénikém, Tony bácsikám,
és Tony, Richard, Gail, Linda, Laurie és Richard unokatestvéreim laktak.
A másodikon laktunk mi anyámmal, és Connie,
Nancy, Jeannie, Nettie és Vinny testvéreimmel.
Tizennégy gyerek és hat felnőtt.
A barátaim az utcán jéghokiztak pár fellocsolt teniszpályán.
Én is velük akartam játszani, de nem volt jégkorcsolyám.
Elvettem a húgom fehér műkorcsolyáját, aminek kék bojtok voltak az orrán.
Lesétáltam a dombról a teniszpályákhoz,
és elkezdtem jéghokizni.
Tizenkét éves voltam, és hokizni akartam járni.
Akkor 75 dollárba került egy kéthetes tábor.
A szüleimnek nem volt 75 dollárjuk, így felmentem Tony bácsikámhoz.
Azt kérdeztem: „Kaphatok 75 dollárt? Hokitáborba akarok menni.”
Mire ő: „Persze.”
Elmentem a táborba, és azon a télen több hóvihar is volt,
ami pont kapóra jött, mert fogtam egy lapátot, és mentem is.
Pár vihar alatt összejött a 75 dollár,
hát mentem, és visszaadtam Tony bácsikámnak.
Rám nézett, és azt mondta: „Köszönöm.”
És hogy: „Tessék.” És visszaadta a pénzt.
Így szólt: „Megtanultad, hogy meg kell adni a tartozásainkat.”
Az, hogy ott felnőve megtanultam, mi az a munka,
sokat segített az életben.
Elégedett a játékosaival?
Igen, nagyon is.
Bár folyton próbáljuk erősebbé tenni a csapatot.
Mennyire bíztatok abban, hogy bekerültök a csapatba?
Semennyire.
Hát te, Phil?
Minden edzés egy válogató volt.
Minden hónapban szűkült a kör.
Karácsony környékén már csak 22-en voltunk.
És mind tudtuk, hogy csak 20-an mehetnek Lake Placidbe.
Megfenyegetett, hogy kitesz a csapatból. Pár héttel az olimpia előtt
dühöngeni kezdett, hogy rosszul játszom,
és azt mondta: „Lehet, hogy kiteszlek,
és segédedzőt csinálok belőled.
A fiúknak azt mondom, megsérültél, és nem tudsz játszani.”
Egy részem azt gondolta, ezt nem teheti meg.
Egy másik részem viszont azt, hogy igenis megteheti.
Mike-kal lakótársak voltunk. Nagyon izgult. Persze mind izgultunk.
Aznap indultunk el New Yorkba.
5 NAPPAL AZ OLIMPIA ELŐTT
Mike-kal összecsomagoltunk, és három csapattársunk vett fel minket.
Mind azt hittük, ott leszünk Lake Placidben.
És akkor megcsörrent a telefon.
„Figyelj, Ralph, Herb beszélni akar veled.”
A hotelhez hajtottam,
és úgy rám tört a pánik, hogy azt hittem, elhányom magam.
Besétáltam az ajtón,
és Herb szemmel láthatóan zaklatott volt, szinte elsírta magát.
Vörös volt a szeme. Nagyon elérzékenyült,
és pár percig meg sem tudott szólalni.
Rámutatott a székre, ahol addig ült,
leült, és tíz percen át beszélgettünk.
Elmondta, hogy becsüli bennem,
hogy úriember vagyok, jól játszom, és mindennap keményen edzem.
„De nem tudlak magammal vinni Lake Placidbe.”
Az a pillanat…
Tudta, min megyek keresztül, mert egyszer ő is átélte ezt.
Személyesen is átéltem ezt. Majdnem bekerültem a 60-as olimpiai keretbe.
Két nappal az olimpia előtt kopogtattak. A csapatfőnök volt: „Az edző látni akar.”
Az edző aztán hazaküldött.
Engem tettek ki utoljára.
Így hát hazamentem, és a tévében néztem az olimpiát.
Elérkezett az olimpia főmérkőzése. Az Egyesült Államok a Szovjetunió ellen.
Amerika remek játékkal megnyerte az első aranyérmét.
És vége a mérkőzésnek! Az Egyesül Államok a győztes!
Apám rám nézett.
Így szólt: „Úgy tűnik, az edző tudta, kit hagyjon ki, nem igaz?”
Mintha kaptam volna egy gyomrost.
Ez szörnyű élmény volt apámnak.
Megsebezte őt.
Ő nem akart ilyet tenni. Nagyon nyomta ez a teher.
Tudtam, hogy eljön az a nap. És én… Nem tudtam, mit tegyek. Teljesen felőrölt.
Azt mondtam: „Az bánt igazán,
hogy azt gyanítom, esélyetek van az aranyéremre.”
Aztán kicsit elnevette magát,
elmosolyodott, és így szólt: „Istenem, de optimista vagy!
Már annak is nagyon örülnék, ha harcba szállhatnánk az éremért.
Bármilyen színű éremért.”
A csapatgyűlésen Herbie azt mondta,
ha a legjobbunkat nyújtjuk, kis szerencsével bronzot nyerhetünk.
Az aranyat hagyjuk! Az a szovjeteké.
A remény, hogy legyőzhetjük a Szovjetuniót, jócskán alább hagyott
a Madison Square Garden-beli meccs után.
New Yorkban volt meccsünk az oroszokkal.
Ezért töltöttünk együtt hat hónapot.
Ez erőpróba volt.
A játékosaink megtapsolták az oroszokat. Egyből tudtam, hogy baj van.
Amikor jégre léptünk a szovjetek ellen,
megdöbbentett, mennyire jók.
Próbál kijutni a zónából, de nem sikerül. Rákészül és lő! Gól!
A szovjetek találnak be elsőként.
Alekszandr Malcev belövi.
Kharlamov, a veterán.
Betalál!
Krutov a kapu felé mozog. Rálövi, és gól!
Leiskoláztak.
Malcev megindul a jobb oldalon. Ellövi. Betalál!
Emlékszem, annál a gólnál azt gondoltam: „Úristen, ez mi volt?”
Itt érkezik a jobb oldalon.
Kilövi a rövid oldalt. Gyönyörű megoldás.
Odamentem a padhoz:
„Herbie, esélyünk sincs ellenük.”
Erre ő: „Na, ne mondod!”
Két amerikai ütközött, és leterítették egymást.
Micsoda ütközés!
Ütközött már? Ez volt a mérkőzés legdurvább ütközése.
USA: 3 SZOVJETUNIÓ: 10
A szart is kiverték belőlünk.
A vége 10–3 lett, de 20–3 is lehetett volna.
Klasszisokkal jobbak voltak nálunk.
A játékosok helyében most elbátortalanodtam volna.
Leiskolázták az amerikai csapatot.
Halálra rémisztett a gondolat, hogy mi lesz ebből az olimpián.
Kiütésnek ígérkezett.
Szerintem nem túlzás azt állítani,
hogy nem csupán két csapat csapott össze a jégen,
hanem két nemzet,
akik két különböző világkép és jövőkép megtestesítői.
1979. DECEMBERE
Ma puccsot hajtottak végre Afganisztánban.
Szovjet csapatok segítségével jártak sikerrel.
A szovjet beavatkozás komoly veszélyt jelent a békére nézve.
Carter elnök ma kijelentette: az Egyesült Államok
nem vesz részt a moszkvai nyári olimpiai játékokon,
ha a szovjetek nem vonulnak ki Afganisztánból.
Jimmy Carter azt mondta, lépni kell,
és bojkottáljuk az oroszországi olimpiát.
Ez egy komoly, szimbolikus gesztus volt.
Az olimpiát nem lehetett hermetikusan elzárni a világ gondjai elől.
Oda is betörtek.
A sportolók gyülekezni kezdtek New York államban,
ám a hidegháború politikai légköre uralkodott,
ami továbbra is nagyon fagyos volt.
1 NAPPAL AZ OLIMPIA ELŐTT
Az amerikai bojkott lehetősége
nem törte le a szovjetek aranyéhségét a Lake Placid-i olimpián.
Az oroszok célja az volt,
hogy nálunk bizonyítsák az országuk nagyságát.
Szóval szerintem úgy döntöttek, eljönnek az Egyesült Államokba,
és a lehető legtöbb aranyérmet szerzik meg.
Hogy elmondhassák, hogy ők jobbak nálunk.
Bear, ide!
Amikor a politikai aspektusáról kérdeztek…
Mindig jeleztük, hogy mi nem azért vagyunk ott.
Olimpikonok voltunk.
Sikerült kijutnom az olimpiára. Micsoda megtiszteltetés!
NYITÓÜNNEPSÉG
Az oroszok persze talpig szőrmecuccokba öltözve vonultak be.
Jó melegnek tűntek.
- Igen. - Hideg volt.
- Hideg volt, nem? - Iszonyúan.
Az oroszok bundát és szőrmesapkát viseltek.
Az orosz medve és az amerikai cowboy.
És most, a házigazda, az Egyesült Államok.
Az ember ilyenkor tudja, hogy egész életében erre készült,
és itt nincs helye kételynek. Készen kell állnia.
Egy álmom vált valóra azzal, hogy bevonulhattam a nyitóünnepségen.
Örömömre szolgál, hogy megnyithatom a 13. téli olimpiai játékokat
Lake Placid városában.
Az olimpián nőttem fel.
Négyévente tábort vertem a tévé előtt.
Az olimpikonokat nézve
sosem gondoltam volna, hogy egyszer én is közéjük tartozhatok.
TÉLI OLIMPIAI JÁTÉKOK, LAKE PLACID, 1980. KENNETH MORROW, USA
Az az első emlékem, hogy a hátsókertben korcsolyázom.
Michiganben nőttem fel.
Egy kis házban, munkásosztálybeli környéken.
Apánk hatására kezdtünk el hokizni az öcsémmel.
Havazás után letapostuk a havat a csizmánkkal.
Kivezettünk egy slagot a pince ablakán,
elárasztjuk a területet, és saját jégpályát csinálunk.
A Michigan állambeli Flintben minden az autóiparról szólt.
Apám egy autóalkatrész-gyárban dolgozott.
Karbantartó volt.
Ő felelt azért, hogy minden gép megfelelően működjön.
Tizenkilenc éves voltam, amikor nyáron megbetegedett.
Hirtelen jött az egész.
Melanómának indult, de agyrák lett belőle.
Rohamosan romlott az állapota.
Igen, az…
Az egy nagyon nehéz időszak volt.
Főleg amiért el kellett mennem, és nem lehettem ott mellette.
De ő ragaszkodott hozzá,
hogy ha lehetőségem adódott rá, hogy képviseljem a hazámat, éljek vele.
OLIMPIAI FALU
ISTEN HOZOTT SIKERÜLT
XIII. TÉLI OLIMPIAI JÁTÉKOK
A keskeny kis egysávos utakon autózva
egyszer csak beértünk ebbe a közösségbe,
ahol legfeljebb 3000-en laktak, a kutyákkal és macskákkal együtt.
TÉLI OLIMPIA
Olimpiai hangulatban pompázott.
Ez az egész nem illett ebbe a környezetbe.
Például a gyorskorcsolyapálya is egy középiskola előtt lett kialakítva.
Mind Eric Heidennek szurkoltunk. Ő volt a nagy esélyes.
Az amerikai gyorskorcsolyacsapat komoly reményekkel érkezett.
A jégkorongcsapat…
Őket mindenki leírta.
AZ AMERIKAIAKNAK ESÉLYÜK SINCS
Lake Placidbe érve buborékba kerültünk,
és nem tudtuk, mi zajlik körülöttünk,
csak azt, hogy nehéz lesz.
TÉLI OLIMPIAI BEHARANGOZÓ
A Sports Illustrated azt írta,
a szovjetek nyerik az aranyérmet.
Vagy Csehszlovákia meglepheti őket.
Minket maximum a hetedik helyre vártak.
USA – SVÉDORSZÁG 1980. FEBRUÁR 12.
A csapatunk
kíváncsi volt, izgult,
nem tudtuk, hogy teljesítünk majd ezen a szinten.
Az 1980-as jégkorongtornán
A 12 induló csapatot két hatos csoportra osztották. Mindenki játszott mindenkivel.
A győzelem két pontot ért, a döntetlen egyet.
A csoportkörök után minden csoportból a két legjobb
játszhatott éremért.
Teljesen átlagos hangulatú mérkőzés volt.
A svédeket tartották esélyesebbnek.
Nem volt semmi felhajtás.
Félig telt meg az aréna.
Hallani lehetett a palánknak ütköző korongot.
Az járt a fejemben, hogy:
„Azt hittem, ennél azért kicsivel jobb lesz.”
A svédek nagyon jók voltak.
Esélytelennek tartottam magunkat.
A svédek nagyon jók és gyorsak voltak.
A huszonhármas Berglundnak passzol, aki betalál Craig mellett.
Ezzel Svédország vezet egy-nullára.
A svédek elleni első harmad gyengére sikerült.
Ide-oda rohangáltunk,
és nem hoztuk azt a szintet, amire képesek voltunk.
Mind nagyon feszültek voltunk.
És az első beállásomnál megsérültem.
Óriási zúzódás keletkezet a combomon a térdemtől a csípőmig. Egyszerűen…
Pokolian fájt. Elképesztően. Nem tudtam játszani. Még mozogni sem.
Azt hittem, vége az olimpiámnak.
A hátamon feküdtem az öltözőben, a felszerelésem nélkül.
Behajlítottam a lábam, és jegeltem a combom. Zokogtam.
Egyszer álltam be, és cseszhettem. Véget ért számomra az olimpia.
Aztán bejött Herbie.
Herbie rátámadt Robbie-ra.
Azt mondta, sosem kerül be az NHL-be,
óriási puhány, meg ilyenek.
„Ne rinyálj, húzz vissza játszani!”
Három évig volt az edzőm Minnesotában. Mindenben engedelmeskedtem neki. Mindig.
Jó katona voltam.
És így nekem támad? El sem tudtam hinni.
Elvesztettem a fejem.
Ilyen közel voltam… Komolyan…
Már épp ütni készültem, amikor megfordult és kiment.
Mi… Majdnem leütöttem.
Azt gondoltam: „Úristen, ez vár ránk?”
Csak 20 perce játszottunk,
és teljesen széthullott az egész csapat.
Ott álltam,
és életemben először komolyan kétkedni kezdtem Herbie-ben.
Azt gondoltam: „Épp az olimpián kell begőzölnie.”
Azt mondtam: „Nem te mondod meg, képes vagyok-e játszani, hanem én.”
Játszani akartam, szóval megpróbáltam.
Kifelé rám kacsintott, mint aki jól végezte dolgát.
Azt gondoltam, fel kell ráznom a fiúkat.
Pontosan tudtam, mivel hathatok McClanahanre.
Nem finomkodtam vele. Visszajött játszani, és remekelt.
Robbie felöltözött, és kimentünk.
Konkrétan képtelen volt leülni a padra, amíg a sorát várta, ezért végig csak állt.
Visszacsorog a túloldalra…
Lundqvist belövi.
A svédek szinte a semmiből szerzik meg a vezetést.
Anyával néztük a svédek elleni meccset, és…
- Kelly sírt. - Sírtam.
Azt mondtam: „Eljutottunk idáig, és most kikapunk.”
Lassan lendültünk bele.
ERIC STROBEL CSATÁR
De aztán a harmadik harmadra egyre jobban és jobban játszottunk.
Craig a kispadon ül, miközben már csak 41 másodperc van hátra.
Ha egygólos hátrányban vagy,
lehozod a kapust, hogy beállíts egy támadójátékost.
Eljött a döntő pillanat. Gólt kellett szereznünk.
Ha kikapunk a svédektől, nem jutunk tovább a csoportkörből.
Rammerrel voltunk ott, és nekem passzolt,
én meg előrevágtam.
A kapu mögött a korong. Az USA egygólós hátrányban van.
A palánkról középre pattan. Itt a lehetőség! Bent van!
Baker!
A Lake Placid-i olimpiai csarnok szinte felrobban.
Az Egyesült Államok kulcsfontosságú gólt szerez.
Meglepően jó lövés.
Az. Igazad van.
Talán az olimpia legnagyobb gólja volt.
Az amerikai csapat egy pillanatig sem vezetett.
Egyedül Jim Craig kapus tartotta őket a meccsben.
TÉLI OLIMPIAI JÁTÉKOK, LAKE PLACID, 1980.
Nyolcan voltunk testvérek egy ír, katolikus családban.
Minden reggel szerelmes levelet írtam édesanyámnak,
amit betettem a postaládába, aztán elindultam a suliba.
A családban mindenki anyuci kedvencének tart,
ami régen nagyon idegesített,
de ma már örülök, hogy én voltam a kedvence.
A terem végében ültem,
firkálgattam,
amikor Mrs. Barry, a harmadikos tanárom
megkérdezte: „Mit csinálsz?”
Mire én: „Az aláírásomat gyakorlom.” Erre ő: „Miért?”
Én meg: „Mert egy nap sok pénzt fog érni.”
Hokiztunk a pincében, hokiztunk a konyhában. Mást se csináltunk.
Íme Jim Craig, aki egészen kiváló kapus.
A szezonban 15 védése van, eddig nem kapott gólt.
Elsőéves voltam a Bostoni Egyetemen, amikor édesanyám megbetegedett.
A rák kegyetlen egy kór.
Bostonban voltam, és ő a Mass Generalben feküdt.
Edzés után nem ettem. Felültem a metróra, és bementem hozzá.
Anyukám nem ette meg az ételét, hanem megvárt vele.
Édesanyám pokolian erős nő volt.
Segített nekem,
megengedte,
sőt, elvárta, hogy folytassam. Különben csalódást okoztam volna neki.
Célokat tűztünk ki. Olimpiai kerettag akartam lenni.
Azt mondta: „Ne hagyd, hogy bármi az utadba álljon!”
Amikor valaki meghal, nem vész el az ereje.
Átadja valakinek, aki érdemes rá.
Szóval…
Ezért…
Rengeteget átadott az erejéből.
A fiaim nagyon szerencsések. Csodálatos anyjuk volt.
Nagyon odaadó volt, az egész életét a fiainak és a családjának szentelte.
Apa megtartotta anya ruháit a szekrényben.
Csak ült otthon egyedül.
Egy szomorú férfi volt, aki elveszítette a legjobb barátját.
És egyszerűen képtelen volt feldolgozni ezt.
Az olimpia legnagyobb ajándéka az volt,
hogy apám valósággal újjászületett.
Epiktétosz, a görög sztoikus filozófus azt mondta:
„Ne feledd, hogy csak egy színész vagy egy darabban!”
Akár hétköznapi ember valaki, akár király,
az a dolga, hogy eljátssza a neki szánt szerepet.
Viszont azt valaki más osztja rá.
TÉLI OLIMPIAI JÁTÉKOK, LAKE PLACID, 1980.
1979 tavaszán újdonsült országos bajnok voltam.
A bajnokság legjobbjának választottak.
És a csapatoménak is.
Nem volt semmi.
A Minnesota az ország legjobb csapata. Mi vagyunk a legjobbak.
Olyan fiatal voltam!
Nem akartam semmi mást, csak hokizni.
Miután megnyertük a bajnokságot,
kint ültem a sportcsarnok előtt
a Minnesotai Egyetemnél, és egy Herb Brooks-interjút olvastam.
És ő azt mondta benne:
„Ha 1980-ban győzni akarunk, ahhoz jó kapus kell.”
Óriási vigyor ült ki az arcomra.
És így folytatta: „És Jim Craig egy pokolian jó kapus.”
Gondoltam: „Ez nem lesz egyszerű.”
Jimmy volt a mi emberünk. Őt tartottam a legjobb kapusnak.
És igen, ez fájt Janaszaknak.
Ha az ember nem kap sok játékidőt,
akkor kell az igazán nagy tartás.
240 játékos volt a Lake Placidben,
és egyedül én nem játszottam egy percet sem.
Ahelyett, hogy Steve besavanyodott volna, húzóember lett.
Kőkeményen edzett.
Eljátszottam a nekem szánt szerepet.
A padon ülni és nem játszani életem legnehezebb feladata volt.
Az emberben tombol a játékvágy,
de nekem ott kellett ülnöm, és befogni a szám.
Volt egy szórakoztató-központ a faluban. Közvetlenül a büfé mellett.
Páran átmentünk az egyik este, hogy megnézzük a Szombat esti lázat.
SZOMBAT ESTI LÁZ
Egyszer csak megláttam a Nemzetközi Olimpiai Bizottság egyik tolmácsát.
Gyönyörű lány volt.
Gondoltam, jó lenne jobban is megismerni.
Úgyhogy mindennap meghívtam üdítőre, meg erre-arra, amíg csak ott voltunk.
Az a tolmács tizenöt hónappal később a feleségem lett.
Megkértem a kezét, és 1981 májusában összeházasodtunk.
Ő a legjobb dolog, ami valaha történt velem.
És bár nem játszottam, én voltam a legszerencsésebb 20-unk közül.
Ez nem is kérdés.
Az első futam ideje: 31,803 másodperc.
USA – CSEHSZLOVÁKIA 1980. FEBRUÁR 4.
Érzelmektől túlfűtött mérkőzés vár ránk.
A Egyesült Államok kemény ellenfeleket kap.
Most a tavalyi világbajnoki ezüstérmessel, Csehszlovákiával játszanak,
egy rendkívül erős, tapasztalt csapattal.
A csehek és a svédek az első két meccsen? Elképesztő.
Egyből a mély vízbe dobtak.
Mindenki arra számított, hogy kikapunk a csehektől.
Méghozzá simán.
Nekünk viszont a saját játékunkra kellett koncentrálnunk.
A csehszlovák harmad előtt
Marián Šťastný üldözőbe veszi Brotent, aki balra passzol, és gól!
Eruzione belövi, és ezzel egy-egy az állás.
USA: 1 CSEHSZLOVÁKIA: 1
Az Egyesült Államok nagyszerűen játszik.
USA: 1 CSEHSZLOVÁKIA: 1
Óriási nyomást helyeznek rájuk.
Schneider bekotorja.
USA: 1 CSEHSZLOVÁKIA: 2
Így de simának tűnik!
A cseheket tartották a második legjobb csapatnak.
És mi jól játszottunk.
Jól ment a játék, jól alakult a meccs.
Mind éreztük.
Johnson belövi!
USA: 4 CSEHSZLOVÁKIA: 2
Gól!
És az Egyesült Államok növeli az előnyét.
Schneider.
Ez egészen elképesztő!
McClanahan megkapja a korongot a kapu előtt. Ellövi, és gól!
USA: 7 CSEHSZLOVÁKIA: 3
Mi uraltuk a meccset.
Ebből rengeteg önbizalmat merítettünk.
Most már mindenki a hokicsapatról beszélt.
USA!
Emlékeim szerint ott hangzott fel először a „USA, USA” skandálás.
Addig nem fordult elő ilyen.
Ez fordulópontot jelentett,
mert a 70-es években
rengeteg amerikai zászlót elégettek.
Már nem elégették, hanem lobogtatták őket.
Hét-három az eredmény,
és az ünneplés folytatódik itt, Lake Placidben.
A csehszlovákok hihetetlenül frusztráltak voltak.
Hogy négy góllal kikapjanak ettől a csapattól?
Aztán az egyik játékosuk nekiállt keménykedni.
Három perccel a vége előtt Markot leütötte az egyik cseh játékos.
Lent maradt egy játékos. A ma remekül játszó Mark Johnson az.
- Nem láttam, mi történt. - Én láttam. Mindjárt elmondom.
Neliba egyenesen torkon vágta.
Brutális volt.
A legjobb játékosunk feküdt ott a jégen.
Reméltem, hogy nem sérült meg.
A torkodon, hármas.
Nyomd le a rohadt ütődet a torkodon!
- Ijesztő a tekintete. - Igen.
Amikor így néz, és ezt láttam eleget…
Ha így néz, nagy bajban vagy.
Rohadt dühös volt.
Sosem láttam Herböt olyan dühösnek.
Edd meg az ütődet, hármas!
Azt hiszem, ez bebizonyította,
hogy bármilyen nehéz is volt vele, fontosak voltunk neki.
- Azért gurult be, mert… Magic volt az. - A legjobb játékosunk.
Ha én lettem volna, vagy bárki más, legyintett volna.
Markot nem veszíthettük el. Nélküle nem volt esélyünk.
Jön a bedobás. Šťastný.
Nem tudja megszerezni. Strobel jön. Még hat másodperc.
Öt, négy, három, kettő, egy.
Jim Craig elkapja a korongot, és véget ér a mérkőzés.
USA: 7 CSEHSZLOVÁKIA: 3
Az USA nagyszerű játékkal legyőzi Csehszlovákiát.
Ha az a kérdés, mi nyűgözött le a legjobban az olimpián,
az amerikai hokicsapat a válasz.
A csapat csendben, bizonytalanul érkezett a játékokra.
Kezdenek az olimpia üdvöskéivé válni.
Senki sem fog ma vadabbul szurkolni
az ebben a házban összezsúfolódottaknál.
Negyven édesanya, édesapa, fiú- és lánytestvérek,
az amerikai jégkorongcsapat rokonai.
Befejeztem a zuhanyzást, aztán megnéztem ezt a fürdőt.
Még szabad volt.
Beszaladtam borotválkozni és fogat mosni.
De elfelejtettem a fogkrémet, ezért visszaszaladtam érte,
hátha nem előz meg senki.
Ezek az anyák látták, ahogy elmegyek arra, és becsukom az ajtót.
Itt, a jobbomon.
Tudják? Mit mondhatnék még?
Ez hihetetlen. Az apám óriási figura volt.
Mindig azt mondta, az alma nem esik messze a fájától. És tényleg hasonlítok rá.
TÉLI OLIMPIAI JÁTÉKOK, LAKE PLACID, 1980.
A szülővárosom, Charlestown, északra fekszik Bostontól.
A város tele volt rendőrrel, tűzoltóval, villanyszerelővel, mint apám,
vízvezeték-szerelővel és gengszterrel.
Mind ott éltek, és vasárnap templomba jártak.
Mindenki tudta, kik ők, de nem szóltak semmit.
Amikor az ember egy ilyen helyen nő fel. megtanulja kerülni a bajt.
De néha nem lehet, és muszáj nekünk bevinni az első ütést.
Én mindig ezt vallottam, még hokizás közben is.
Nem szerettem veszíteni.
Persze tudok veszíteni dámában, meg az ilyesmikben,
de mindig is hevesen játszottam.
Úgy érzem, rengeteget ad nekem az, hogy itt lehetek.
Egymillió dollárt is visszautasítanék, hogy cserébe itt játszhassak.
Semmi sem lehet jobb az országunk képviselésénél.
A mindenit!
Ezt most látom először.
Majdnem elsírtam magam, amikor megláttam. Te jó ég!
Életem álma volt az olimpián játszani. Mindennél jobban vágytam rá.
Felpörögtek az események Lake Placidben.
Újabb eseménydús nap vár ránk. Az eddigi legeseménydúsabb.
A tegnap esti „USA” skandálást mára felváltotta az „Eric” skandálása.
Eric Heiden az első atléta,
aki öt aranyérmet szerzett a téli olimpiákon.
A futamok között hokiszurkoló voltam.
Amikor versenyeztem, a hokicsapat pihent.
Pont a pihenőnapjaimon voltak a mérkőzéseik.
A tömegben szurkoltam nekik.
A játékok hőse Eric Heiden,
közönségkedvence pedig a jégkorongcsapat.
A legváratlanabb izgalmakat
20 New England-i és középnyugati jégkorongos szállította.
És belövi!
AZ USA LEGYŐZI NORVÉGIÁT
AZ USA LEMOSSA ROMÁNIÁT
A tökéletes gól.
A mindenit, nyertek a fiúk! És két nappal később megint.
Az USA reális éremesély nélkül érkezett Lake Placidbe,
de ha minimum döntetlent játszanak az NSZK-val, az éremért játszhatnak.
Belövi a kipattanót!
HOKIŐRÜLET LAKE PLACIDBEN
Hirtelen azon kaptuk magunkat, hogy esélyünk van érmet nyerni.
Az USA-nak ma győznie kell, csak épp a szovjetek ellen.
- Ez nem igazság. - Hát nem.
A Szovjetunió várt az USA-ra a legjobb négy között.
Az a csapat, ami pár héttel korábban hét góllal győzte le őket.
Miközben az amerikaiak lendületbe jöttek, az oroszok hozták az elvártat.
Mindenkit leiskoláztak.
A szovjetek könnyedén, 16–0-ra győznek.
A szovjetek 17–4-re győzik le Hollandiát.
SZOVJETUNIÓ–LENGYELORSZÁG 8–1
A szovjetek átgázoltak rajtuk.
De a szovjetek még a szokásosnál is higgadtabbak voltak.
A szovjetek mintha hazajártak volna oda.
Herb állandóan a fiatalságunkról szónokolt.
„Mi vagyunk a legjobb kondiban, nem fogják tudni tartani az iramot.”
Herb bízott bennünk.
Készen álltunk.
Fel voltunk készülve.
Ez nem garantálta a győzelmet, de készen álltunk.
Apa minden jegyzetét eltette.
- Nagyjából 78-tól 2000-ig. - Igen. Te jó ég!
Taktikákat, játékosokról készült feljegyzéseket.
- Tessék, Danny! Itt egy a szovjetekről. - Igen.
Azt írja: „Arrogánsak, beképzeltek. Nem tisztelik az ellenfeleiket.”
Akkora öröm, várakozás és izgalom járja át a várost,
amilyet még nem láttunk az idei téli olimpián.
Mekkora esélye volt a torna előtt,
hogy az USA és a Szovjetunió veretlenül találkozzon?
USA – SZOVJETUNIÓ 1980. FEBRUÁR 22.
Óriási volt a várakozás.
Ken Dryden volt a közvetítőtársam.
Úton az aréna felé azt mondtam Kennynek:
„Ha szerencsénk lesz,
csak három-egy lesz a szovjeteknek a második harmad közepén.”
De ő azt mondta: „Ha tényleg értenél a hokihoz,
és tudnád mekkora a különbség köztük… Mégis hogy fordulhatna ez elő?”
Ha őszintén belegondoltam, és ezt a magam nevében mondom,
tudtam, hogy nincs esélyünk legyőzni őket. De semennyi.
Amerikaiak ezrei gyűltek a képernyők elé jégkorongcsapatuk jégre lépésekor.
Mindenki ugyanarra volt kíváncsi.
Egy család azonban mindenki másnál izgatottabb volt.
Mike Eruzione csapatkapitány családja.
Azt tudtam, hogy a családom nézi, de azt nem, hogy ekkora a felhajtás.
A sportújságok felkapták a sztorit.
És sokan ezekből az újságokból értettük meg,
hogy ez nem egy egyszerű jégkorongmérkőzés.
A jófiúk harcoltak a rosszak ellen, és itt teljesen világos volt a határvonal.
OLIMPIAI JÉGKORONGCSAPAT
Nem tudtuk, mekkora hatással voltunk az országra.
Már azokat a táviratokat leszámítva.
A jéghez vezető 50-60 méter hosszú folyosó falai
tele voltak sok sikert kívánó táviratokkal.
Emlékszem arra, amit egy idős texasi hölgytől kaptunk.
Az állt benne: „Győzzétek le a rohadékokat!”
Egyfajta feszült izgalom lengte be az öltözőt.
Kezdtünk ráhangolódni a meccsre a magunk módján,
elképzelni, hogy fogunk játszani, és vártuk Herb beszédét.
Úgy emlékszem, előhúzott valamit a zsebéből…
- Ez az a híres beszéd. - Igen.
- „Játékosnak születtetek.”
„A sors akarta, hogy itt legyetek. Ez a ti pillanatotok.”
Aztán kisétált.
A jégre lépés előtt felnéztem,
és bár nem volt óriási az aréna,
jobban nem is lehetett volna tele.
Leesett az állam.
Azt mondta:
„Fel kell tüzelnünk a közönséget.” És elkezdte skandálni, hogy „USA!”
USA!
Apám, a húgom és anyám.
USA!
A mindenit!
AZ USA LESZ A GYŐZTES
Fülsüketítő volt.
USA!
Egyre fokozódik az izgalom és a feszültség.
Az Olimpiai Csarnok zsúfolásig megtelt.
Al Michaels és Ken Dryden köszönti önöket.
Remek este vár ránk.
Bizonyára sok ittlévő
azt sem tudja, mit jelez a kék vonal.
De ez nem is számít, mert ma egy egyedülálló sporteseménynek
lehetünk tanúi.
Mely sem felvezetést, sem felesleges jelzőket nem igényel.
Politikai és nemzeti szempontból
sokfélét bele lehet látni a mérkőzésbe, ám ez akkor is egy jégkorongmérkőzés.
Az Egyesült Államok és a Szovjetunió egy jégpályán csap össze Lake Placidben.
Ken, mit gondolsz a mérkőzés előtt?
Ez lesz az igazi erőpróba az USA számára.
Aki fiatal és ígéretes, nem szükségszerűen jó is.
A következő 2,5 óra
az amerikai csapat számára életük legnehezebb, legmegterhelőbb,
mégis legfelemelőbb élménye lesz.
A mérkőzés végére rengeteget megtudnak önmagukról.
Azt is, milyen jók valójában.
Addig is voltak nagy pillanataink, de azok semmik voltak ehhez képest.
A sportban az a legjobb, hogy…
végül le kell játszani a meccset.
És kezdetét veszi a mérkőzés.
Az amerikaiak nem tudják kivinni a korongot a saját harmadukból.
Az USA 13 nappal ezelőtt tíz-háromra kikapott a szovjetektől.
Nagyon gyors volt a játék. Érezni lehetett, hogy ez egy új szint.
Ellövi!
Craig kivédi.
Brutális alsótestük volt.
Szinte meg sem lehetett őket mozdítani. Krutovval volt köztünk egy kis adok-kapok.
Az Orosz Tank volt a beceneve.
Többször is ütköztem vele a meccs során.
Mintha téglafal lett volna.
Paveliché a korong.
Éles szögből ellövi, Tretyjak véd.
Buzzynál volt a korong, odacsaptak neki, az ütőjét érte.
Óriási bomba, megpattan, és bent van!
USA: 0 SZOVJETUNIÓ: 1
Ellőtte, és bement.
Hátrányba kerültünk.
Az USA eddig nem tudott támadni,
a szovjetek ügyesen hatástalanítják őket.
Aki fél, hogy kikap, az kikap.
Idegesek voltunk, de azt tudom, hogy nem féltünk.
Ebben biztos vagyok.
Pavelich szerel.
Mark mindenkit elküldött jobbra.
Keresztbe tette, és belőttem a mozgó kapus mellett.
Ellövi, és gól!
Buzzy Schneider!
Buzzy jött, és bebombázta Tretyjak kapujába.
Az ember nem várná Tretyjaktól, hogy ilyen gólt kapjon.
USA: 1 SZOVJETUNIÓ: 1
Tudtuk, hogy játsszunk ellenük.
De ott volt ez a fura érzés a gyomromban, amit olyankor érzünk,
ha tudjuk, hogy valami készül.
Golikov ott hagyja Makarovnak.
Ő Golikovot keresi, passzol, és Golikov belövi.
Bepattan az amerikai védőről, és ezzel a szovjetek kettő-egyre vezetnek.
A Madison Square Garden-beli meccs, ahol tíz-háromra legyőztek,
túlságosan magabiztossá tette őket.
Nem hokicsapatként, egyetemista kölykökként tekintettek ránk.
A szovjetek semennyire nem tiszteltek minket.
A harmad végén jártunk,
és a szovjetek az amerikai kapunál voltak.
Nem hitték, hogy ellentámadásba lendülnek. Már alig volt pár másodperc.
Tizenkét másodperc van a harmadból.
Felnéztem az órára. Nyolc másodperc maradt.
Balra néztem, és Davey-nél volt a korong.
Elindultam a pad felé, hogy vége a harmadnak.
Aztán Mark elsuhant mellettem. Mondom: „Ez meg hova megy?”
Távoli lövés, Tretyjak hárít.
De Johnson ott van, és belövi!
Egy másodperccel a harmad vége előtt!
Az óra szerint lejárt az idő.
A két védőjük megállt egy pillanatra, így elég időm volt átjutni köztük.
Csak attól féltem, hogy lejárt az idő,
úgyhogy megfordultam, és felnéztem az órára…
Még időben lőttem? Megadják a gólt?
Megadták!
Az USA kiegyenlít! Ezzel kettő-kettő az állás!
USA: 2 SZOVJETUNIÓ: 2
Ezért hívtuk Magicnek. Ő volt a mi Magic Johnsonunk.
Messze ő volt a legjobb közülünk.
Izgatottak voltunk. Életünk meccse volt. Nem remekeltünk, de kettő-kettő volt.
Mark gólja óriási önbizalmat adott.
És kezdetét veszi a skandálás: „USA!”
USA!
Meccsben voltunk velük.
USA!
Az öltözőben mindenki valóságos eksztázisban volt.
„Bírjuk velük az iramot, meg tudjuk verni őket.”
A második harmad elején változtat a Szovjetunió.
Vlagyimir Miskin váltja Tretyjakot, aki két gólt kapott az első harmadban.
Megdöbbentünk, hogy lecserélték Tretyjakot.
Tretyjak a kispadon ül, ami számára igencsak szokatlan hely.
Az volt az érzésünk, hogy Tretyjak beteg vagy sérült lehetett.
A világ legjobb kapusát nem szokás lecserélni.
A veterán Kharmalovnál a korong, 17-essel.
Továbbadja Petrovnak.
Szoros meccset játszottunk ezekkel a nagyágyúkkal.
De mind vártuk a végső csapást.
Malcev egyedül viszi.
Belövi Craig mellett, vezetéshez juttatva a szovjeteket.
USA: 2 SZOVJETUNIÓ: 3
A második harmadra úgy jöttek ki, hogy most lezárják ezt a meccset.
Így abban a harmadban a túlélésért küzdöttünk.
Craig kivédi!
Jimmy Craig zseniális játéka tartott minket meccsben.
Craig ezt is kivédi!
Craig tartja játékban a csapatát.
Olyan volt egy harmadot végigjátszani az oroszokkal,
mint egy teljes meccset valaki mással.
A vereséget nem láttam magam előtt.
Csak a játékot, és hogy mi történhet, mi lesz a figura, milyen lesz,
úgyhogy mire jött a helyzet, én már lejátszottam fejben.
Ha egy meccsen 30 lövésük volt, abból 30-szor betalálhattak.
Ennyire jók voltak az oroszok.
De ha azt mondják, valamire nem vagyok képes, megcsinálom.
USA!
Ezzel vége a második harmadnak.
Ha Craig kap még egy gólt, valószínűleg annyi lett volna a meccsnek.
A szovjetek ellen nem lehet kétgólos hátrányból fordítani.
Véget ért a harmadik negyed,
és továbbra is a Szovjetunió vezet három-kettőre az USA ellen.
USA!
A második és a harmadik harmad között azt gondoltam az öltözőben:
„Ezt most meg kell nyernünk.”
A harmadik harmad kezdetén a Szovjetunió vezet három-kettőre.
Ennél több fog kelleni az amerikaiaktól.
Nagyobb hangsúlyt kell fektetniük a támadásokra.
Makarov átjut a védők között, de nem tudja rálőni.
Az USA szerencséjére.
Silky jól cselezett, de felborították,
és a korong közvetlenül elém pattant.
Belekap.
De aztán Johnson belövi!
Azt hittem, ránk omlik a csarnok.
USA: 3 SZOVJETUNIÓ: 3
Döntetlen az állás. Ki hitte volna?
Ki-ki meccs lett. Tizenegy perc maradt, és egyenlő volt az állás.
Tapintani lehetett a nézők energiáját.
USA!
Bármi megtörténhetett.
De attól persze nem számítottunk rá.
Harrington elhozza középről.
A szovjetek megszerzik a korongot.
Schneider visszaszerzi. Schneider megindul.
Elütöttem, és lejöttem a jégről. Mike bejött a helyemre.
Átugrottam a palánkon.
John Harrington a sarokban küzdött a korongért.
Pav elém ütötte a korongot.
Először azt hittem, elrontottam a lövést, de aztán megláttam a tömeg reakcióját.
Eruzione belövi! Mike Eruzione!
USA: 4 SZOVJETUNIÓ: 3
Szétszedik a stadiont!
Addig sosem ünnepeltem úgy. Nem tudom, honnan jött ez a gólöröm.
USA!
Van, amikor a hang szinte tapintható.
USA!
A 21-es számú Eruzione gólt szerez az USA színeiben.
Amikor visszaültünk a padra, és sokan felnéztünk az eredményjelzőre…
így szóltunk: „Hűha, még van tíz perc!”
Vajon meg tudják őrizni a vezetést?
Tíz perc alatt tíz gólt is lőhettek.
Ha egy óra tíz percet mutat, mindig ez jut eszembe róla.
Tíz percnél megállt az óra.
Nem peregtek a másodpercek.
A kispadjukat elnézve, és annak tudatában, milyen jók,
azt gondoltuk:
„Most megint magasabb fokozatra kapcsolnak,
mint előtte olyan sokszor?”
Ha valaki vezet ellenük, és reménykedik, a szovjetek visszajönnek.
Nagyon feldühítettük őket.
A szovjetek nagy nyomás alá helyezték az USA csapatát.
Krutov… Mintha kapufát lőtt volna.
Jim Craignek többször is nagyot kellett mentenie
az utolsó tíz percben.
Bámulatos védés!
Craig ezt is kivédi!
Herbie nagyon higgadt maradt a padon.
Nem viselkedett máshogy, mint előtte. Végig ugyanaz a Herb volt.
Annyit mondott: „A saját játékotokat játsszátok!”
Csak annyit mondott: „A saját játékotokat játsszátok!”
„A saját játékotokat.”
Aztán eszünkbe jutott, hogy erre készültünk hat hónapig.
Ezért volt az a sok Herbie.
Még nyolc perc.
Az amerikaiak húsz éve nem tudták legyőzni a szovjeteket.
A szovjet pad kész káosz volt.
Még 6:47 van hátra a mérkőzésből.
Pánikoltak. Előrelövöldözték a korongot. Olyasmiket csináltak, amiket soha.
Lebegyev lő! Ezt nagyon elvétette.
Szétesett a játékuk.
Nem voltak még ilyen helyzetben. Tanácstalanok voltak.
Még két perc.
Nem hozták le a kapust.
USA!
McClanahan. Mellé lövi.
Senki sem akarta a korongot,
hogy aztán el ne rontsa az egészet.
- USA! - Egy perc, 12 másodperc.
Passzolgattuk, elütöttük.
Johnson üti el. Még 19 másodperc.
Johnson Ramsey-hez passzol. Ramsey Bijaletgyinovval ütközik.
McClanahan elindul a korongért.
Még 11 másodperc. Tíz. Indul a visszaszámlálás.
Morrow Silkhez. Öt másodperc van hátra a meccsből.
- Vége. - Hisznek a csodákban?
- Igen! - Ez hihetetlen!
USA: 4 SZOVJETUNIÓ: 3
Ezt eddig lehetetlennek tartották! Ez csoda! El sem hiszem!
Elhajítottam az ütőmet, és ráugrottam a többiekre.
Mindenki a másikat ölelgette.
USA!
Fel-le ugrálnak,
miközben az oroszok nézik az ünneplést.
Nem mondom, hogy élvezték a látványt, de szerintem elfelejtették,
milyen felemelő érzés nyerni.
USA!
Ez tényleg megtörtént? Győztünk?
Igen, győztünk.
Alig tudtuk elhinni.
Megvertük az oroszokat. El sem tudtam hinni.
Ez egészen elképesztő.
Nézzék Jim Craiget! Nézzék!
Hihetetlen.
A másfél hete még teljességgel ismeretlen amerikai jégkorongcsapat megcsinálta.
Legyőzték a Szovjetuniót,
ami eddig teljességgel elképzelhetetlen volt.
A végeredmény négy-három az USA javára.
USA!
A meccs után visszamentünk a hotelbe a szüleinkkel.
Kíváncsiak voltunk, hogy ünnepelnek a faluban.
Hogy érzem magam? Majd kiugrom a bőrömből!
USA!
Ez nem hokimeccs volt. Csoda.
Az egész országban feltámadt a nemzeti szellem.
- Mit gondol erről az egészről? - Ez egyszerűen óriási!
Isten áldja Amerikát…
Büszke vagyok rá, hogy amerikai lehetek.
USA!
Az USA a legjobb!
Ekkora meglepetést
utoljára talán Dávid és Góliát történetében tapasztalhattunk.
Olyanok is hokirajongóvá váltak, akik még korongot sem láttak.
Aki látta… Beszélni sem bírok róla.
A New York-i orosz nagykövetségen nem ünnepeltek,
azonban a szemközti tűzoltóállomás kitett egy kis emlékeztetőt.
Azért tettük fel, mert néha nehéz más városok sporteseményeiről értesülni,
szóval ez közszolgálat.
Mit érezhetnek most a szülei?
Valószínűleg dagad a mellük a büszkeségtől.
MIKE ERUZIONE NŐVÉRE
Volt már valaha része hasonló érzésben?
Még soha. Ez nagy győzelem volt nekünk,
és óriási dolog nekem, a családomnak és a városomnak.
Remek mérkőzés volt.
Gratulálok, Mike! Jim…
De jó ezt látni!
Az öröm, ami emiatt érte őket, és amiért láthattak játszani…
Sokat jelentett.
Mert tudom, mit éreztek.
Sosem tapasztaltam ennyi érzelmet egy mérkőzésen.
A jégen is érezni lehetett?
Éreztük a lelátó felől
az egész meccs során, főleg az utolsó tíz percben.
Az, hogy apám ott volt,
és láttam, mennyire boldog a rengeteg szomorúság után, az…
Az megkoronázta.
Szombat reggel bementünk az öltözőbe,
és hirtelen ránk zúdult ez az egész.
A rengeteg figyelem.
Szerintem akkor adtam először autogramot.
Fotózkodtunk, autogramokat adtunk, nevettünk, aztán Herb teljesen kiakadt,
és azt üvöltötte: „Mégis mit műveltek?”
Ütők hevertek az öltöző asztalán, a fiúk pedig aláírták őket.
Herb mindet leborította, és így szólt: „Még semmit sem nyertetek.”
Aztán megtartotta az év egyik legkeményebb edzését.
A belünket is kihajtotta.
Azt gondoltuk: „Miért ilyen zabos? Most győztük le a szovjeteket.”
Így utólag azért csinálhatta, hogy emlékeztessen, van még egy meccsünk.
A helyén kezeljük a dolgokat,
hogy ne szálljunk el magunktól,
és értsük, mi vár még ránk.
A finneknek piszok jó csapatuk van.
A cél az aranyérem volt, nem csak az oroszok legyőzése.
USA – FINNORSZÁG 1980. FEBRUÁR 24.
A péntek este örök emlék marad,
de vajon az USA képes hozni ma azt a teljesítményt?
Herbie minden meccs előtt beszédet mondott.
Itt csak bejött, fel-alá járkált… aztán felénk fordult, és azt mondta:
„Ha kikaptok, az a sírig kísérteni fog.”
Sarkon fordult, az ajtóhoz ment, és így szólt: „A kibaszott sírig.”
Herbie nem káromkodott.
Sose mondta ki a K betűs szót. Akkor először hallottam ilyet tőle.
Tudtuk, mire gondol.
Érkezik az amerikai csapat.
Esélytelenből favoritokká váltunk.
Az egy egészen másfajta nyomás.
Ez az, Jimmy!
USA!
És kezdődik is a kántálás, amit egész héten hallhattunk.
USA!
Az USA kékben, Finnország fehérben.
Az USA számára az aranyérem a tét.
Craig megfogja, és ráfekszik.
Az első, harmadban elég jól játszottunk.
Kelj fel!
De a Finnek remekeltek. Kiváló csapatuk volt.
Minden meccsünk elején hátrányba kerültünk.
És ezzel a bombagóllal Finnország egy-nullára vezet.
Korán el lehet veszíteni egy meccset, de korán megnyerni jóval nehezebb.
Azt hiszem, ez munkált bennünk.
Egy kicsit feszültek és nyugtalanok voltunk.
USA!
Vidd ki, Broten! Gyerünk, Michael!
Tudtuk, hogy egyenlítenünk kell.
Nem adhattuk fel.
USA!
Gól!
Steve Christoff betalál fonákkal!
Már döntetlenre álltunk, de az még kevés volt.
Johnson a finnek kék vonalánál.
Mark elesik.
Szerintem sokan fel sem fogták,
mennyit vett ki belőlünk az előző meccs.
Hogy mennyi szufla maradt bennünk. Mert az idővel elfogy.
És olyankor mihez kezdesz?
Középen a korong,
Silk lő, és a kapus véd.
Szabad a korong.
Bedobás következik.
Schneider elveszíti az ütőjét, és két percre kiállítják.
Az USA csapatának meg kell őriznie a hidegvérét.
Kiimalainen kapura tör.
És bepattan.
Ezzel kettő-egy Finnország javára.
A finnek kettő-egyre vezettek a második harmad végén.
A legrosszabbra gondoltunk.
USA: 1 FINNORSZÁG: 2
Ha elveszítik azt a meccset,
egész hátralévő életükben azt kérdezgették volna tőlük:
„Mi történt?
A szovjeteket legyőztétek, de a finnektől kikaptatok?”
Amikor bent voltunk az öltözőben,
képtelen voltam leülni.
Térden vágtam a srácokat, hogy:
„Nem kaphatunk ki ezektől a rohadt finnektől.”
Belemászott az arcunkba.
„A finnek nem veszik el tőlem ezt az aranyat, ahogy tőletek sem.”
Aztán Phil Verchota felállt, és így szólt:
„Jack jól mondja. Nem kaphatunk ki tőlük.
Azt már nem!” Aztán elindult kifelé. És az egész csapat követte.
Az öltöző előtti folyosón voltunk, és Herbie így szólt:
„Rám már nem hallgatnak, beszélj velük te!”
Hát bementem, és azt mondtam: „Hé, srácok!”
OC így szólt: „Patty, húzz innen a vérbe! Kurvára nem fogjuk elveszíteni a meccset.”
Mondom, jó. Visszamentem a folyosóra, Herbie meg: „Hogy ment?”
„Jól.”
Kezdődik a harmadik harmad, indul az utolsó 20 perc.
Az Egyesült Államok egygólos hátrányban van.
Tudtuk, hogy már csak 20 percig vagyunk egy csapat.
Hát mindent beleadtunk.
Arra a 20 percre lehetünk a legbüszkébbek abból a két hétből.
Arra a harmadik harmadra.
A legnagyobb tétnél játszottunk a legjobban.
Phil belőtte, és egyenlített.
Phil Verchota góljával immár döntetlen az állás.
Valahogy felszívtuk magunkat, és bepörögtünk.
És a harmad előtt még meglévő fáradtság egy csapásra eltűnt az adrenalin miatt.
Aztán Robbie is betalált.
Gól!
McClanahan! Az USA vezet!
Eric Strobel ott volt tőlem balra. Le akartam passzolni neki.
A kapus is egyértelműen erre számított.
Kitette a lábát, úgyhogy inkább belőttem.
Három-kettő az USA-nak.
Verchotát hatástalanítják. Johnson ott van.
Christoff megint a korongért küzd, megszerzi az amerikaiaknak.
Johnson előre tör, és lő.
Ellövi, és gól!
USA!
Az USA négy-kettőre vezet!
Amikor belőttem a negyediket, azt gondoltam: „Sikerülni fog.
Ez már a miénk. Mi fogunk győzni. ”
USA!
Öt másodperc az aranyéremig. Már csak négy.
- Három, kettő, egy! - A lehetetlen álom beteljesül!
USA: 4 FINNORSZÁG: 2
USA!
Jim Craig az édesapját keresi a lelátón.
Így mutattam ki az édesanyám iránt érzett tiszteletemet.
Mert ha nem is volt ott, mégis jelen volt, és ez…
Megcsináltuk.
Kifizetődött a sok áldozat, amit hozott.
Az ereje, amit átadott nekem.
Apám azt mondta…
Azt mondta:
„Édesanyád nagyon büszke lenne rád.”
Herb nem jött ki a jégre, miután győztünk. Az öltözőbe ment.
Senki sem tudja, mi járhatott a fejében odabent.
De az 1960-as események fényében
szerintem nagyon büszke volt a csapatunk által elért sikerre.
Ez volt az ő aranyérme, amit 1960-ban nem kapott meg.
Egy 20 éves út ért véget ezzel.
Szép volt, Ramsey!
Az Egyesült Államok nyeri az aranyérmet.
Három, kettő, egy!
1948 óta vagyok televíziós sportriporter.
Ennél felemelőbbet még nem éltem át.
Páratlan, amit ezek a fiatal férfiak véghez vittek.
A legszebb emlékeim a győzelem utánról származnak.
Bent voltam az öltözőben.
Ott volt Walter Mondale, és felhívták Jimmy Cartert.
Jó napot, Elnök úr!
Nagyon becsülöm önöket.
Holnap találkozunk a Fehér Házban. Büszkévé tettek.
- Köszönöm, ott leszünk. - Minden jót!
- Önnek is. - Ünnepeljenek!
Á, nem fogunk!
Óriási bulit csaptunk.
Mulattunk egy jót.
Szia, OC!
Az érdekelne, milyen érzés egyedüli charlestowni aranyérmesnek lenni.
Az igazi hősök Bunker Hillnél harcoltak.
Az amerikaiak győztek Bunker Hillnél és Lake Placidben is.
Bunker Hillnél nem az amerikaiak győztek.
Az nem érdekel.
Istenem, azt hiszem, túl sok sört ittam.
Van a pillanathoz illő brooksizmus?
Ha megtesszük, végünk, ha nem, akkor is.
Ha egyszer átversz, az én szégyenem, ha kétszer, az már a tiéd.
Itt már azért lecsúszott három sör a meccs után,
és hát eléggé…
Hát, előjött a nagy szám.
Ahogy már mondtam,
az első két harmadban kész voltunk, mint a mateklecke.
Nem tudok jobb kifejezést, ami visszaadná.
Ez elég jó volt.
- Jó volt, Harrington. Eláztál. - Ó, ez…
Nevetséges.
Hat hónapja kerültünk össze
az ország különböző szegleteiből,
más-más háttérrel, bőrszínnel és hittel,
meg ilyesmi, és egy csapattá kovácsolódtunk.
A legszomorúbb, hogy most szétszéledünk,
és ki tudja, látom-e még John Harringtont vagy David Christiant?
És ez elszomorító.
De azért megkönnyebbülés is.
Bocs!
Szerintem egyikünk sem hitte volna,
hogy ez egy életre ilyen köteléket jelent majd köztünk.
Az élet mindenkit más irányba sodort.
És…
De ez örökre összeköt minket.
És ez csodálatos dolog.
Olyan, mintha este meccsünk lenne.
Nem olyan, mintha eltelt volna 45 év.
Még mindig emlékszem,
hogy semmilyen formában vagy módon nem akartam cserben hagyni az itt lévőket.
Idővel egy csapattá váltunk.
- És… - Igen.
Az egész estés edzés Norvégiában, a fenyegetés, hogy kiraknak,
és hogy kiálltunk egymás mellett…
Herbie edzői módszerei felgyorsították a csapattá válásunkat.
- Igen. - Mi voltunk ellene.
- Igen. - Pontosan.
Mennyi idő telt el Herb halála óta?
- Több mint 20 év? - Igen.
- Huszonkét év. - Huszonkét év.
Bárcsak egyszer lett volna olyan,
hogy elengedi magát, és úgy elbeszélgetünk, mint itt most!
Ezt egy pár hónapja találtam,
nem tudtam, hogy megvan.
Még az eredeti borítékban van.
Herb küldte.
Gondolom, mindenki kapott ilyet.
1980 júniusában küldte, pár hónappal az olimpia után.
„Egy külön borítékban mind kapni fogtok egy laminált csapatképet
Craigtől és tőlem.
Ez testesíti meg az irántatok érzett tiszteletünket
sportolóként és emberként.
Személy szerint ez volt edzői pályafutásom legélvezetesebb éve,
ám egyben a legnehezebb is.
A legnehezebb, mivel rengeteg nehéz döntést kellett meghoznom
a végleges keret összeállításával kapcsolatban.
Ezért, és hogy a lehető legobjektívebb maradhassak,
nem alakítottam ki veletek személyes kapcsolatokat.
Ez az év mindannyiunkat próbára tett.
Eldőlt, képesek vagyunk-e együtt élni és dolgozni,
jól és kreatív módon játszani, és a legtöbbet kihozni az álmainkból.
Mind sikerrel vettétek ezt a próbatételt.
Ha volt csapat, amelyhez valaha is közel akartam kerülni emberileg,
hát ez volt az. Remélem, egyszer elérkezik az a nap.”
Hű!
Szerintem miután szétszéledt a csapat, azt bánta a leginkább,
hogy nem került közelebb néhányunkhoz.
És ez a haláláig mardosta őt.
És nem tudta megbocsájtani magának.
Borzasztóan tisztelem azért, amit tőle kaptam, és amit értem tett,
de bár ismerhettem volna magánemberként!
Szerintem nehéz volt megállnia, hogy a társaság részévé váljon,
és együtt poénkodjon és nevetgéljen velük.
Muszáj volt ekkora távolságot tartania.
ÉREMÁTADÓ ÜNNEPSÉG
USA!
Szerintem azok a sportpillanatok válnak igazán emlékezetessé,
amik túlmutatnak a sporton.
És Lake Placid ilyen volt.
Emberi szempontból is fontos momentum volt.
USA!
Abban a két hétben
az emberek elkezdték magukénak érezni a történetünket.
Talán az ország más-más pontjáról jöttünk, eltérő a gondolkodásunk és a kultúránk,
de mindannyiunkban közös, hogy amerikaiak vagyunk,
és ha összetartunk és segítjük egymást, óriási dolgokat vihetünk véghez.
Abban a pillanatban történt bennem valami, és…
Akkor álltam a legközelebb ahhoz, hogy elérzékenyüljek.
Képtelen voltam megszólalni, mert elcsuklott a hangom.
Teljesen elöntöttek az érzelmek.
Különleges érzés volt ezt a nézőtéren ülőkkel átélni.
Kiszúrtam Tony bácsikámat… Láthatják, felemelem az öklöm.
Ő vitt el aznap a meccsre.
Ő adott nekem kölcsön.
Elhozta az öcsémet és az unokatestvéremet, és beosontak az épületbe.
Ez…
Ez a legtisztább öröm… amit egy ember csak átélhet.
Olyasmit vittünk véghez, ami a lehetetlenen is túltett.
Eszembe jutott mindenki, aki segített odáig eljutni.
Édesanyám, a húgom, az öcsém.
Édesapám.
Hű!
Mindig ügyeltem rá, hogy ha elhangzik a himnusz…
megköszönjem neki.
Végig a karrierem során…
még az NHL-ben is.
A családom nélkül ez nem történhetett volna meg.
Ó, mondd, a csillagokkal borított lobogó
Ott lobog-e még
A szabadság földje
És a bátrak hazája fölött
A kulcs az volt, hogy egy csapat vitt véghez valamit,
és nem az egyének.
És éppen ezt szándékoztam felépíteni: egy csapatot.
USA!
Szerettük egymást.
Egy család voltunk. És azok is maradtunk.
Valahogy összeállt ez a csapatnyi kölyök,
és véghez vitt egy lehetetlennek tűnő bravúrt.
Ez volt a sport világának egyik legkülönlegesebb pillanata.
Ha azt kérdik, mi múlhatná ezt felül,
az a válaszom, hogy semmi.
USA!
Nincs ahhoz fogható érzés, mint amikor 19 másik sráccal
ekkora dolgot viszel véghez.
És a mai napig libabőrös leszek tőle.
Hajrá, USA!
Igen!
Köszönjük!
Átlagemberek voltunk.
Olyan kölykök, akiket az emberek az után látnak játszani.
Az emberek azonosulni tudtak velünk.
Olyan büszkévé tettek!
- Köszönjük! - Köszönjük.
Amikor valaki odajön, és megtudja, hogy abban a csapatban játszottam,
aztán elsírja magát…
A reakciók és levelek, amiket 45 évvel később kapok…
Az a legjobb ebben az egészben.
Azóta se jártam olyan stadionban, ahol ekkora energiák mozdultak meg.
- Máig libabőrös leszek az emlékétől. - Igen.
Az országunk épp darabokban hevert,
és egyszer csak pár fiatal kölyök
épp a legjobbkor szerzett örömöt mindenkinek.
Az embereknek kellett egy reménysugár, és mi lettünk azok.
Most is ránk férne egy ilyen.
SOSEM FELEDÜNK TITEKET
A feliratot fordította: Tóth Norbert