Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Jeg innser nå når jeg ser tilbake…
…hvorfor det ble mye mer enn en ishockeykamp.
I et annet år, mot et annet lag i en annen tid…
…hadde det vært noe annet.
Folk rundt om i hele landet var helt oppslukt av dette.
Mange smiler fremdeles ved tanken.
En helt enorm gledesrus.
Det hjalp oss å finne tilbake til det vi var,
og det vi håpte å bli igjen.
Nasjonen trengte noe å glede seg over.
Det ble oss.
Vi står foran en idrettsbegivenhet av de sjeldne
som ikke trenger å hausses opp med store ord.
USA mot Sovjetunionen på isen i Lake Placid i New York.
USA er nederlagsdømt.
Vi var ikke superstjerner, men en gjeng helt vanlige gutter.
De må slå Sovjet, som regnes som tidenes beste lag.
Sovjet kom til å vinne overlegent. De var i en klasse for seg.
Sovjet i en skjebnekamp mot USA.
Den kalde krigen har flyttet seg til Lake Placid.
Det handlet om mer enn ishockey. Det var vår livsstil mot deres.
Ishockey var ikke en del av USAs folkesjel
før i den ble det i dette enestående øyeblikket.
Vi var freidige nok til å ha troen.
Vet du hva?
Landet var skjønt enig.
Det var ikke bare idrett, vi skrev historie.
Slagskuddet ble styrt mål.
Craig redder, nytt skudd fra Petrov.
Pavelich gir den til Schneider. Slagskudd i mål!
Det var en enestående begivenhet som ikke lar seg kopiere.
Silk mottar den i midten. I mål! Det er uavgjort.
USA kan stå for den største sensasjonen i nyere olympisk historie.
Folk spør: "Hva kan toppe dette?" Da svarer jeg "ingenting".
Tror dere på mirakler?
HOCKEYMIRAKELET: USAS SEIER OVER SOVJETUNIONEN
- Her er vi. - Gøy å være tilbake.
45 ÅR SENERE
I seksjon seks satt familiene våre. Halvveis oppe.
Det virker mindre her inne.
Jeg husker bare støynivået.
USA! USA!
HEIA USA
Man følte det når man satt her, og jeg satt her mye…
Når jeg kommer hit nå, tenker jeg mye mer på dem og kameratskapet.
Vi hadde ingen anelse om at det skulle bli sånn.
Vi visste at folk i Lake Placid var spente.
Og at familie og venner var spente, men vi hadde ingen anelse om
at dette skulle bli så svært.
Det var lite å juble for da.
ENERGIKRISE - ARBEIDSLØSHET
I nyhetene var det lite å smile av.
Vi var en utløsende faktor som pustet liv i alle igjen.
At ishockey skulle bli idretten som samlet landet, overrasket oss.
Det er 1-0. Ti minutter igjen av første periode.
Før 1980 var ikke USA en stormakt i ishockey.
I mål!
Lette å slå.
- USA har slitt tungt. - De kommer til å tape.
De har hatt tre ganger så mange skudd.
USA var nederlagsdømt før dagens kamp.
Ishockey var en nisjesport i USA.
Ingen spilte ishockey i Mississippi eller Texas.
Jeg ble ansatt i Boston Globe i 1973
som hockeyjournalist, og USA var en annenrangs nasjon.
Sjuende-åttende beste lag i verden, men ingen levnet dem en sjanse.
Sovjet var best i verden og viste ingen svakhetstegn.
De ble bare bedre.
De vant alltid, og de vant overlegent.
I 1980 spilte vi på hjemmebane.
Frykten var å tape 15-0 mot Sovjet på TV.
For å unngå en ydmykelse prøvde USAs OL-komité noe nytt.
Jeg spilte for USA i VM i 1979.
Så ble jeg assistenttrener.
Vi var heldige hvis vi vant, og det var sjelden kost.
Noe måtte gjøres, og Herb var perfekt, for han hadde ideer.
TRENER
Dere kan bli en del av det gode selskap av Minnesota-spillere.
Det er få ting som vil gi dere større stolthet. Kom igjen, nå.
Med Herb som trener gjorde Minnesota det skarpt.
Under Herb Brooks ble de USA-mestere
i 1974, 1976 og 1979.
Han var best i landet.
Han innførte et system ingen av oss hadde kjennskap til.
Vi baserer oss på stor bevegelse, pasningspill og en fysisk spillestil.
Far var den fødte trener
og en vinnerskalle.
Ingen kunne måle seg med ham.
Han var grundig forberedt. Ingen hadde tenkt på
å ha et lag til å spille 60-70 kamper i oppkjøringen til OL.
UTTAK TIL OL-LAGET JULI 1979
For mange utøvere er idrettsfestivalen i Colorado Springs starten på en drøm.
En sjanse til å representere landet i OL.
Sist USA vant gull i ishockey var i 1960 i Squaw Valley.
Herb Brooks har en enorm utfordring fram mot Lake Placid i 1980.
Vi ville vise dere noen opptak.
Hvem er det?
Vi som er her nå, kjemper om å bli
en av de 20-25 som får plass i troppen.
- Er det Janny? - Ja.
- Du lurer vel på hvordan vi visste det. - Fordi den gikk inn!
Ifølge OL-reglementet kunne man ikke være lønnet utøver av idretten sin.
Hvis du var proff i NHL, kunne du ikke delta.
På det amerikanske laget var alle amatørspillere.
Unge og umeritterte spillere som spilte uten lønn.
Jeg var oppsatt på å bli så klar som mulig før uttaket,
så jeg trente hardere enn jeg hadde gjort før.
Jeg var både spent og nervøs. Det var nå det gjaldt.
Alt jeg ønsket, var å få spille på OL-laget.
Det var upløyd mark for oss alle.
Ingen hadde opplevd noe sånt før.
De tok ut 26 spillere, men det kunne bare være 20 i OL-troppen.
Ingen var garantert plass.
Når de beste i landet kjemper om 20 plasser, blir man nervøs.
Herb holdt en seks måneder lang treningssamling.
Han måtte gjøre dem til et lag.
Hans største utfordring var såkalt regionalisme.
Vi vil ha et best mulig lag.
University of Minnesota og delstaten har hatt mange på OL-lag og landslag.
Kjernen besto av Minnesota-spillere, som ga mening
siden de nettopp hadde vunnet USA-mesterskapet med Herb.
Var dere de beste fra college-hockey?
Vi ser vel på oss selv om de beste.
Et superlag.
Å bli invitert til OL-uttaket
var så bra det kunne bli.
Fra Boston University kom fire spillere.
Jeg.
Jack O'Callahan.
Mike Eruzione
og Jim Craig.
Det var sunn konkurranse
mellom gutter fra østkysten og de fra Midtvesten.
Vi fra Boston ble mislikt
av de som hadde spilt for Herb på University of Minnesota.
Minnesota-guttene mente de var tøffe og syntes Boston-gutter var pingler.
De mente vi var sosser. At vi gikk på en sosseskole?
De var teite og usympatiske.
Herb sa til meg at spillerne våre ikke liker hverandre.
Mange var bitre rivaler før de kom hit.
Vi må skape samhørighet. Vi kan ikke slåss innbyrdes.
I oppkjøringen til OL spilte vi 60 kamper.
Et slit.
Vi dro til Europa og spilte mot Nederland, Norge og Finland.
Vi spilte treningskamp mot Norge.
Det var en bra målestokk mot et lag vi kunne møte i OL.
Spillerne gledet seg til å dra hjem, men de er gutter og så pene jenter.
De satt på benken og kikket på damene.
Jeg så at det røyk ut av ørene på Herb.
Det ble uavgjort 3-3.
Vi takket de norske spillerne for kampen og gikk av isen.
Da fikk vi beskjed om å bli der.
De spilte ikke med nok intensitet. De tok seg en hviledag.
Vi måtte sette i gang med "herbies",
oppkalt etter treneren, en helt drepende øvelse.
Du går til blueline og tilbake, til redline og tilbake,
til bortre blueline og tilbake.
Så til vantet og tilbake.
Ismaskinføreren kom og sa at nå måtte vi gå.
Han slo av lysene.
Lysene var slått av, men Herbie kjørte bare på.
Legen sa til Herbie: "Du tar livet av dem."
Under hele øvelsen slo spillerne kølla i vantet.
Herb sa: "Hører jeg en kølle til i vantet, skal dere få gå til dere dør."
Jeg husker at vi gikk i en time og et kvarter.
Da vi endelig fikk gå i garderoben, sa han:
"Spilles det sånn i morgen, blir det mer." Den kampen vant vi 8-0.
Jeg sa til dem at jeg ikke var vennen deres.
Jeg tror dere er talentfulle, derfor kjører jeg dere hardt.
Jeg så hva spillerne mente om ham. De likte ham ikke.
Jeg hatet ham nok ikke, men han var krevende å spille for. Jeg var redd ham.
Hvorfor hekter du ham med kølla? Prøv heller å spille!
Spillerne sier det var tøft å spille for ham i et år
eller to, tre, fire år på universitetet.
Da sier jeg: "Prøv å leve med ham i 20 år."
Gi jernet, for pokker!
Herb var ufattelig intens.
Mer enn jeg har sett hos noen siden.
Dette er ikke basketball, Stan! Ta i!
Jeg trodde han var gal.
Så gretten.
Han fikk deg til føle at du aldri var god nok.
Han kjente til alles svake punkt.
"Du har ikke nok talent til å flyte på det."
"Rask til beins, men treg i nøtta."
"Du spiller som du har en tikilos fjert på hodet." Hvordan ser det ut?
Jeg er 68 år gammel og kan våkne våt av svette.
"Du spiller verre for hver dag. Nå spiller du som i neste uke."
Løpere, finn svakheten.
Man måtte være ganske unik for å tåle dritten Herb fant på.
Hør etter!
Han var en drittsekk å spille for.
De var blant landets beste og hadde aldri blitt kjørt så hardt.
Jeg skulle ikke gi dem storhet, men dra den ut av dem.
Herb gjorde seg til vår felles fiende så det ble oss mot ham.
Da glemte vi rivaliseringen oss imellom og fikk sterkere lagfølelse.
Det alle spillerne hadde til felles, var bakgrunn fra arbeiderklassen.
Fedrene våre hadde jobbet i gruver eller på fabrikk.
Slik var hele laget, og derfor fant vi etter hvert tonen.
Mens vi prøvde å skape lagfølelse, var landet inne i en tung periode.
USA vil ha økonomisk nedgang i år.
Arbeidsløsheten vil øke og ramme en million arbeidere.
Den verste inflasjonen siden andre verdenskrig.
Ingen jobb å få.
Det går ut over de lavtlønnete. Det blir verst for oss.
Det var mitt første tiår som spaltist.
I USA var kulturen i 1979 ganske nedtrykt.
Det var en nasjon som praktisk talt sa: "Kan ingenting gå bra?"
Ulykken inntraff på Three Mile Island kjernekraftverk.
Jeg husker jeg følte at det var stor frustrasjon i landet.
Ingen forandring for de amerikanske gislene i Teheran.
Vi hadde gislene våre i Iran.
Utlånsrenten lå på 20 prosent. Det var bensinkø.
Jeg har stått i to køer.
- I dag? - Ja. Og tanken er tom.
Hvorfor ringer ingen presidenten? Hvorfor lar han dette skje?
Det er en tillitskrise
som truer med å ødelegge USAs sosiale og politiske struktur.
Hadde vi mistet vår styrke? Det var det folk tenkte på.
Vi var midt i en kald krig som var så kald det går an før den blir varm.
Alle fryktet de slemme russerne og lurte på når bomben ville komme.
Nok en spent dag så vel i Kreml i Moskva som i Sikkerhetsrådet i New York.
De var Darth Vader.
Ikke bare i politisk forstand, men også når det gjaldt ishockey.
De eksporterte to ting: hockeylaget og vodka.
Sovjetunionen forsto at dominans i idrett ville gi dem en følelse av makt.
I Russland sa de nasja komanda.
"Vårt lag". Vi identifiserer nasjonen med hvordan laget vårt gjør det i OL.
"De er våre menn."
SOVJET ER SUVERENE
SOVJET BRILJERER
Sovjet har vunnet gull i samtlige OL siden 1960.
Når den røde maskinen får fart, er den tung å stoppe.
De ble trent til å bli best i verden, og det var de.
På den tiden var OL bare for amatører.
Sovjetunionen ga blaffen i reglene. Der arbeidet samtlige for staten.
De betegnet spillerne som studenter
eller soldater, men de var proffspillere.
Tretiak var verdens beste målvakt.
Vi kunne si: "I dag prøver vi å stoppe Kharlamov."
Da har du Krutov, Maltsev, Petrov og Fetisov.
Du leser nedover listen og får hakeslipp.
Hvor begynner man?
Ingen kan slå dem. De er for gode.
Mål!
Hvordan skjønte du at faren din var besatt av Sovjet?
Han pratet bare om dem. Mine jevngamles fedre
pratet om Joe Namath, Babe Ruth og Mickey Mantle.
Han pratet om Aleksandr Jakusjev og andre russiske storspillere.
Når Sovjet trente på 70-tallet,
fant han ut hvor de var og spionerte på dem.
Han ville vite hva de gjorde for å kunne å slå dem.
Jeg ble tidlig overbevist om at vi måtte omstille oss fullstendig.
Vi endret trening og spillestil.
Vi var Herbies eksperiment. Planen var at vi skulle trene som dem.
Hvorfor er Sovjet så gode? Fantastisk god kondisjon.
HOPP!
Når vi spiller mot de beste europeiske lagene,
går det bra i en periode eller to, så møter vi veggen.
Vi klarer ikke å henge med. Nå skulle vi ikke møte veggen.
TO MÅNEDER TIL OL
Få den løs.
Se opp!
Jeg husker at Davie Silk lå på isen etter "herbies".
Han sa: "Jeg er helt ferdig. Nå dør jeg, og det er hans skyld."
Du må beherske det området.
Den svake siden!
Herbie tynte oss.
Jeg kastet dem ut på dypt vann.
Gjorde mange ting på trening som de ikke var vant med.
Jeg tror det var det best trente laget i verden med unntak av Sovjet.
Du måtte holde ut eller slutte.
Kjeft så mye du vil. Jeg kan tåle deg i to timer.
Etter trening går vi på bar og tar et par øl.
Så går jeg til leiligheten og er klar til neste dag.
OL-UTØVER
Jeg var en som sto på
fordi jeg hadde lært god arbeidsmoral og verdier.
Bowdoin Street 274 huset tre familier.
I andreetasjen bodde tante Ann og onkel Jerry
og mine søskenbarn Karen, Geraldine og Bubba.
I fjerde tante A.T., onkel Tony og søskenbarna Tony, Richard,
Gail, Linda, Laurie og Richard.
I tredje bodde jeg, mor, søstrene mine Connie, Nancy,
Jeannie, Nettie og broren min, Vinny.
Fjorten barn og seks voksne.
De anla is på tennisbanene. Der spilte vennene mine hockey.
Jeg ville være med, men hadde ikke skøyter.
Jeg tok min søsters kunstløpskøyter med blå dusker på tærne.
Jeg gikk ned til tennisbanene og begynte å spille ishockey.
Da jeg var tolv, ville jeg på hockeyskole. Det kostet $ 75 for to uker.
Mine foreldre hadde ikke $ 75, så jeg spurte onkel Tony.
Jeg ba om å få låne $ 75 for å dra på hockeyleir.
"Ja visst."
Jeg dro på leir. Den vinteren ble det snøstorm.
Da tok jeg gladelig spaden fatt.
Jeg tjente $ 75 dollar på et par snøstormer.
De ga jeg til onkel Tony.
Han så på meg og sa: "Tusen takk. De kan du få."
Han sa: "Nå har du lært å betale det du skylder."
Å lære arbeidsmoral i oppveksten har hjulpet meg siden.
- Er du fornøyd med spillerne? - I høyeste grad.
Selv om vi alltid ønsker å styrke troppen.
Hvor sikre var dere på å bli tatt ut på laget?
Null og niks.
Var du sikker?
Hver trening var et uttak.
Hver måned reduserte han antallet.
Til jul var han nede i 22 spillere.
Alle visste at 20 fikk dra til Lake Placid.
Han truet med å utelate meg. Få uker før OL
sa han at jeg ikke spilte bra.
"Jeg må kanskje stryke deg. Du kan bli assistenttrener."
"Jeg sier at du skadet ryggen og ikke kan spille."
Jeg tenkte: "Det kan han ikke gjøre."
Men samtidig innså jeg at det kunne han.
Mike og jeg delte rom. Han var nervøs. Det var vi alle.
Den dagen vi skulle reise til New York,
var Mike og jeg pakket og klar og ble hentet av tre av de andre.
Alle fem trodde at vi fikk dra til Lake Placid. Så ringte telefonen.
"Ralph, Herb vil prate med deg."
Jeg kjørte til hotellet.
Jeg var panikkslagen og på nippen til å kaste opp.
Jeg gikk inn døren.
Herb var åpenbart lei seg og nesten på gråten.
Han hadde røde øyne og var sterkt preget.
Han klarte ikke å si noe på flere minutter.
Han pekte på en stol.
Han satte seg ned og vi pratet sammen i ti minutter.
Han sa jeg var en bra kar, en god spiller, som alltid var treningsvillig.
"Du blir ikke med til Lake Placid."
Han visste hva jeg følte da, for han hadde opplevd det selv.
Jeg opplevde det selv. Jeg ble nesten med til OL i 1960.
To dager før OL banket det på døren.
Jeg ble bedt om å møte treneren, som sa: "Herb, du blir strøket."
Sistemann ut.
Jeg dro hjem og måtte se det på TV.
Dette er finalekampen i OL, USA mot Sovjetunionen.
USA spilte kjempebra. Vi vant gull for første gang.
Kampen er over, USA har vunnet!
Far så på meg.
Han sa: "Ser ut til at treneren sendte hjem rette mann."
Et hardt slag.
Far ble helt knust.
Dypt såret.
Han ville nødig gjøre det. Det tæret på ham.
Jeg visste at dagen ville komme. Det var en belastning.
Jeg sa: "Det var fryktelig trist, for jeg tror at dere kan vinne gull."
Da lo han og sa: "Du er en skikkelig optimist.
Jeg blir sjeleglad hvis vi kan kjempe om medaljer.
Av uansett valør."
På spillermøtet
sa Herb at med topp innsats og litt flaks, kunne vi ta bronse.
Glem gullet, det tar Sovjet.
Troen på å slå dem fikk seg en knekk
etter kampen i Madison Square Garden.
Vi møtte Sovjet i New York etter å ha vært samlet i et halvt år.
Noe å måle seg mot.
Jeg visste vi ville slite da våre spillere applauderte russerne.
Da vi gikk ut på isen mot Sovjet, innså vi at de er gode.
Kommer seg ikke ut, de skyter og scorer.
Sovjet tar første stikk.
Skudd fra Aleksandr Maltsev.
Kharlamov, veteranen.
Scorer!
Krutov går innover, skyter og scorer!
De knuste oss.
Maltsev framover på høyre side, han kan skyte og scorer!
Jeg husker jeg tenkte: "Hvordan klarte han det?"
Han går fram på høyre kortside, en nydelig avslutning.
Jeg sa til Herbie: "Vi har ikke nubbekjangs mot dem."
"Åpenbart."
To amerikanske spillere kolliderte og slo hverandre over ende.
For et treff. Dagens tøffeste takling.
De banket dritten ut av oss.
Det kunne blitt 20-3, ikke bare 10-3. De var så mye bedre enn oss.
Jeg hadde nok mistet motet.
De lekte med USA.
Jeg ble skremt av tanken på hva som kunne skje i OL: en storseier.
Det er ingen overdrivelse å si at dette ikke bare var to ishockeylag.
Dette var to land som representerte ulike syn på nåtiden og framtiden.
Statskupp i Afghanistan i dag.
Sovjet bidro til å styrte regjeringen.
Sovjets handling er en alvorlig trussel mot fred.
President Carter sa i dag at USA ikke burde delta
i sommer-OL i Moskva med mindre Sovjet trekker seg ut av Afghanistan.
Jimmy Carter sa at noe måtte gjøres, og at vi ikke ville delta i OL i Russland.
Det var en alvorlig, symbolsk gest.
Verdens problemer
lot seg ikke isolere fra OL, men trengte seg på.
Etter som utøverne samlet seg i delstaten New York,
var politikken preget av den kalde krigen, som fremdeles var kjølig.
At USA kan boikotte OL i Moskva,
påvirker ikke Sovjets iver etter å ta gull i Lake Placid.
Russerne var oppsatt på å vinne ære for landet sitt på amerikansk jord.
De bestemte seg for å dra til USA
og ta flest mulig gull i flest mulig idretter.
De ville vise at de var bedre.
Her.
Når det gjelder politiske spørsmål,
prøver du å minne dem om at vi er her som OL-utøvere.
Jeg kom meg til OL. For en ære.
ÅPNINGSSEREMONIEN
Sovjet troppet naturligvis opp i pels.
- Ja. - De så det var kaldt.
- Det var det. - Iskaldt.
De hadde pelsfrakk og pelslue.
Den russiske bjørn og USAs cowboy.
Vertsnasjonen USA.
Du har forberedt deg hele livet.
Nå kan du ikke angre, du må være klar.
Å gå inn under åpningseremonien var en drøm som ble oppfylt.
Jeg har gleden av å erklære for åpnet den 13. vinterolympiaden
i Lake Placid.
Jeg så på OL i oppveksten. Hvert fjerde år satt jeg foran skjermen.
Å komme til OL er noe du aldri forventer å få sjansen til.
OL-UTØVER
Jeg husker at jeg gikk på skøyter bak huset.
Jeg vokste opp i Michigan, et lite hus i et arbeiderstrøk.
Far fikk meg og broren min til å spille hockey.
Når det hadde snødd, trampet vi snøen flat.
Vi dro en slange ut kjellervinduet og vannet vår egen hockeybane.
Alt i Flint i Michigan dreide seg om bilindustrien.
Far jobbet i en bilfabrikk som produserte bildeler.
Han hadde ansvaret for oljing og vedlikehold av maskinene.
Den sommeren jeg var 19 år gammel, ble han syk.
Det skjedde fort. Føflekkreft som så spredte seg til hjernen.
Han ble dårlig ganske fort.
Ja, det var en tøff tid.
Især det at jeg ikke kunne være der.
Han mente bestemt
at fikk jeg sjansen til å spille på landslaget, måtte jeg ta den.
OL-LANDSBY
VELKOMMEN
XIII OLYMPISKE VINTERLEKER
Du kjører på smale veier
og kommer så til et sted med toppen 3000 innbyggere
inkludert hunder og katter.
Pyntet og klart til OL.
Det virker malplassert.
Bare se på skøytebanen, som lå foran en high school.
Vi var spente på å se Eric Heiden, den store stjernen.
USAs skøytelandslag hadde høye forventninger.
Ishockeylaget… Null og niks.
USA VINNER ALDRI
I Lake Placid var vi i en boble.
Vi ante ikke hva som skjedde rundt oss, men visste det ble tøft.
Sports Illustrated skrev
at Sovjet ville ta gull, kanskje Tsjekkoslovakia.
USA havner mellom 7. og 12.
USA - SVERIGE 12. FEBRUAR 1980
Jeg tror vi på laget var usikre på
om vi kunne hevde oss.
OL-turneringen besto av tolv lag inndelt i to grupper på seks.
Lagene møttes én gang, to poeng for seier ett for uavgjort.
De to beste fra hver gruppe gikk til finalerunden.
Stemningen var ikke noe spesielt.
Sverige var favoritter.
Lite oppstyr.
Halvfull arena.
Vi hørte pucken treffe vantet.
Jeg husker jeg trodde at det ville være bedre enn dette.
Sverige var kjempegode. "Vi har ingen kjangs mot dem."
Sverige var gode og kjappe.
Nummer 23 gir til Berglund, som styrer den forbi Craig.
Sverige tar ledelsen 1-0.
Vi spilte dårlig i første periode.
Vi ble løpende imellom ute av stand til å spille vårt spill.
Vi var dritnervøse.
Jeg ble skadet i første bytte.
Jeg fikk en skikkelig trøkk, fra kneet til hoften…
Det gjorde jævlig vondt. Jeg kunne knapt røre meg og måtte gi meg, trodde jeg.
Jeg tok av utstyret i garderoben og lå der med bøyd bein og ispose.
Jeg var på gråten.
Ett bytte i én kamp, og så er jeg ute, OL er over for meg. Så kom Herb inn.
Herb kjeftet på Robbie, sa han aldri kunne spille i NHL når han var så pysete.
"Ikke vær ei pingle. Kom deg ut på banen."
Jeg hadde spilt for ham i tre år og gjort alt han ba om.
Alltid. Jeg var en god soldat.
Så behandlet han meg sånn? Jeg mistet besinnelsen.
Da jeg skulle til å slå til ham,
snudde han seg og gikk. Det var så nære på.
Er det sånn det skal være?
Vi har spilt 20 minutter, så går vi i oppløsning.
Da tvilte jeg på Herbie for første gang i mitt liv.
Vi er i OL og han mister hodet.
Han skulle ikke få avgjøre om jeg kunne spille eller ikke.
Jeg ville spille, så jeg prøvde.
På vei ut blunket han og sa: "Oppdrag utført."
Jeg måtte gi dem en vekker.
Jeg vet hvilke tråder jeg må trekke i.
Jeg ga ham inn, og han spilte som bare faen.
Robbie tok på seg, og vi gikk ut.
Han klarte ikke å sitte, så han måtte stå mellom byttene.
Den havner på bortre side. Lundquist scorer!
Helt plutselig har Sverige gått opp i ledelsen.
- Mor og jeg så på Sverige-kampen… - Kelly gråt.
"Vi har kommet så langt, og så taper vi."
Vi startet tregt, og så i tredje periode ble vi bedre og bedre.
Craig tas ut når det er 41 sekunder igjen.
Når du ligger under, tar du ut målvakten for å få en ekstra angrepsspiller.
Vi måtte finne en måte å score på.
Taper vi første kamp, går vi ikke til finalerunden.
Rammer var utpå og skjøt den til meg, så jeg sendte den rundt vantet.
Bak buret nå, og USA ligger et mål under.
Går i vantet, sendes ut foran, en sjanse, scoring!
Baker!
OL-arenaen i Lake Placid går av hengslene.
Et utrolig viktig mål for USA.
- Et overraskende bra skudd. - Ja, ikke sant?
Det viktigste i OL.
USA ledet aldri mot Sverige og kan takke målvakt Jim Craig for at de hang med.
OL-UTØVER
Jeg var en av åtte i en irsk katolsk familie.
Jeg skrev kjærlighetsbrev til mor hver morgen,
som jeg la i postkassen på vei til skolen.
Familien sier alltid at jeg var mors favoritt.
Det pleide å irritere meg, men nå synes jeg det er helt greit.
Jeg satt bakerst i klasserommet og skrev.
Mrs. Barry, min lærer i tredjeklasse, spurte hva jeg gjorde.
"Jeg øver på autografen min." Hun sa: "Hvorfor det?"
"En dag blir den mye verdt."
Vi spilte hockey i kjelleren og på kjøkkenet, hele tiden.
Der har vi Jim Craig, en målvakt i form. 15-0 er statistikken hans i år.
Førsteåret på Boston University ble mor syk.
Kreft er fryktelige greier.
Jeg var i Boston, hun lå på sykehuset. Etter trening spiste jeg ikke.
Jeg tok toget til sykehuset. Hun hadde spart maten sin til meg.
Hun var utrolig sterk.
Hun ga meg tillatelse til og en forventing om
å satse videre, ellers ville jeg svikte henne.
Vi satte målsettinger. Jeg ville på OL-laget.
Hun sa: "Ikke la noe stoppe deg"
Når noen dør, gir de styrken sin til noen som fortjener den.
Så…
Det…
Hun ga meg sin styrke.
Guttene mine var heldige. De hadde en fantastisk mor.
Hun viet hele livet sitt til guttene og familien sin.
Han lot klærne hennes henge i skapet.
Han satt der alene.
Han var en trist fyr som hadde mistet sin beste venn.
Han sto bom fast og så ingen vei videre.
Den største gleden OL ga meg, var at far fikk livsgnisten tilbake.
Den stoiske filosofen Epiktet sa: "Husk at du er en skuespiller i et stykke."
Om du er en vanlig mann eller en konge,
må du spille din tildelte rolle. Men en annen velger rollen for deg."
OL-UTØVER
Våren 1979, rett fra USA-mesterskapet.
Mest verdifulle spiller i mesterskapet og på laget.
Store greier.
Minnesota er best i landet. Vi er nummer én, vi er best.
En ung fyr som bare ville spille hockey.
Etter finalen satt jeg utenfor idrettshallen på University of Minnesota
og leste et intervju med Herb Brooks, der han sa:
"Skal vi vinne i 1980, må vi ha en god målvakt."
Jeg gliste, så leste jeg neste setning: "Jim Craig er en fabelaktig målvakt."
"Dette blir hardere enn jeg trodde."
Jimmy var etter min mening den beste, og det var nok sårende for Janaszak.
Men når man får lite spilletid, må man vise karakterstyrke.
Det var 240 spillere i Lake Placid. Jeg var den eneste som aldri fikk spille.
I stedet for å være negativ, var Steve positiv.
Han jobbet ræva av seg.
Jeg spilte rollen jeg ble tildelt.
Å bare måtte sitte der, er det tyngste jeg har gjort.
Du er innstilt på å spille, men må isteden sitte der og holde kjeft.
Det lå et fritidssenter i landsbyen ved siden av kafeteriaen.
Vi gikk dit en kveld for å se Saturday Night Fever.
En tolk for IOC kom trippende ned midtgangen.
Hun var søt, så jeg ville prøve å bli kjent med henne.
Jeg ga henne iskremsoda og sånt hver dag når vi gikk forbi.
Den tolken ble kona mi 15 måneder senere.
Jeg fridde, og vi giftet oss i mai 1981.
Hun er det beste som noen gang har hendt meg.
Selv om jeg aldri fikk spille, er jeg den aller heldigste av de 20 karene.
Tiden på første runde var 31,803.
USA - TSJEKKOSLOVAKIA 14 . FEBRUAR 1980
Dette blir en spennende kamp. USA har et tøft program
og møter sølvmedaljevinnerne fra VM i fjor, Tsjekkoslovakia,
som er et godt lag med mye rutine.
Sverige først og så Tsjekkoslovakia? Tuller du? Litt av en ilddåp.
Alle trodde at Tsjekkoslovakia kom til å slå oss grundig.
Men vi måtte spille vårt spill.
Ved blueline går Marian Štastný etter Broten, skudd fra venstre og i mål!
Eruzione skyter i mål, og det er 1-1.
USA spiller en skikkelig god kamp.
De presser hardt.
Schneider scorer!
Ser lett ut.
Tsjekkerne var nestbest i verden.
Vi spilte bra.
Du følte at vi var i siget.
Mark Johnson scorer!
Mål! USA øker ledelsen. Schneider.
Helt utrolig.
McClanahan får pucken foran mål og scorer!
Vi dominerte kampen, og det ga oss enorm selvtillit.
Nå pratet alle om hockeylaget.
USA! USA!
Det var første gang jeg kan huske å ha hørt dem rope "USA, USA".
Det hadde ikke skjedd før. Det var et vendepunkt.
For på 70-tallet brente vi USAs flagg.
Vi gikk fra å brenne flagg til å vifte med flagg.
7-3.
Feiringen fortsetter her i Lake Placid.
Tsjekkoslovakia var kjempefrustrerte. Tenk å tape mot dem med fire mål?
Så ble en av dem bøllete.
Tre minutter før slutt blir Mark slått ned av en tsjekker.
Mark Johnson, som har spilt så bra.
- Jeg så ikke hva som skjedde. - Det gjorde jeg.
Neliba krysstaklet ham i halsen. Ganske så brutalt.
Dette var vår beste spiller. Vi håpte han ikke var skadd.
Rett i halsen, 3.
Kjøre kølla rett i halsen.
Det blikket er skummelt. Når han ser på deg sånn…
…er du ille ute.
Han var forbannet. Jeg har aldri sett ham så sint.
Stikk kølla i kjeften, 3.
Det viste oss at selv om han krevde mye, brydde han seg virkelig om oss.
- Han ble arg fordi det var Magic. - Vår beste spiller.
Med meg hadde det ikke vært så farlig.
Hvis vi mistet Mark, hadde vi ingen sjanse.
Ved droppen. Štastný.
Fikk ikke tak i den. Strobel. Seks sekunder igjen.
Fem, fire, tre, to, en.
Kampen er over idet Jim Craig fanger pucken.
USA har slått Tsjekkoslovakia i en fantastisk kamp.
Spør du folk hvem som har imponert mest, er svaret trolig ishockeylaget.
Før OL hadde ingen tro på laget.
De er blitt OLs yndlinger.
Ingen jubler mer i dag enn gjengen som har fylt dette huset.
De 40 mødrene, fedrene, brødrene og søstrene til USAs ishockeylag.
Jeg dusjet ferdig og løp ut for å se om den var ledig
for barbering og tannpuss.
Men tannkremen lå på rommet, så jeg måtte løpe dit først.
De så meg gå og lukket døren.
Til høyre for meg. Hva skal man si?
Far var helt utrolig.
Han sa alltid "pæretre har pærer". Far var et pæretre og jeg en pære.
OL-UTØVER
Byen min, Charlestown, ligger på nordsiden av Boston.
Full av politifolk, brannfolk, far var elektriker, rørleggere og gangstere.
Alle gikk i kirken på søndag, alle visste hvem de var, men ingen sa noe.
Når du vokser opp i en sånn by, lærer du å styre unna bråk.
Iblant går ikke det, så du lærer å slå først.
Jeg har alltid vært sånn. Jeg hater å tape.
Jeg tåler å tape i spill, jeg er ikke psykopat,
men jeg ga alt.
Dette blir en nyttig erfaring.
Jeg hadde takket nei til en million for å få spille OL.
Å spille for landet sitt er det største man kan oppleve.
Jøss.
Det har jeg aldri sett. Jeg blir helt på gråten av å se det.
Å spille i OL var drømmen.
Jeg ville det så gjerne.
Det blir nok en travel dag i Lake Placid, den travleste så langt.
I går var det "USA, USA", i dag ropes det "Eric, Eric".
Eric Heiden ble den første som har tatt fem gull i et vinter-OL.
Mellom løpene var jeg hockeyfan. Når jeg gikk, hadde hockeylaget fri.
Når jeg hadde fri, var det hockeykamp, og da var jeg blant tilskuerne.
OL-helten, Eric Heiden, og OL-yndlingene, hockeylaget.
Den største opplevelsen sto 20 menn fra Midtvesten og New England for.
Scoring!
Et perfekt mål.
De vant. To dager senere vant de igjen.
USA kom til Lake Placid med få medaljesjanser,
men tar de poeng mot Vest-Tyskland, er de i finalerunden.
Returen går inn!
Det gikk opp for oss at vi hadde medaljesjanser.
USA må vinne i kveld, men de møter Sovjet.
Dårlig gjort.
I finalerunden møter USA Sovjet,
som noen uker tidligere slo dem med sju mål.
USA ble stadig bedre, mens russerne som forventet feide andre lag av banen.
Sovjet vant lett, 16-0.
Sovjet slo Nederland 17-4.
De ble rundspilt av Sovjet.
Men Sovjet virket mer likegyldige enn før.
De virket likeglade.
Herb fremhevet at vi var unge.
Vi er bedre trent. De henger ikke med hvis vi spiller vårt spill.
Han hadde troen på oss. Vi var klare.
Vi var forberedt. Det betyr ikke at du vinner, men at du er klar.
Far tok vare på alle notatene sine fra 1978 til 2000.
Kampstrategi, notater om spillere.
Her er en om Sovjet.
Han skriver: "De er arrogante, selvsikre, mangler respekt for motstanderne."
OL-byen er preget av glede, forventning og spenning vi ikke har sett maken til.
Hvem hadde trodd at USA og Sovjet ville møtes som ubeseirete lag?
Forventningene var enorme.
Ken Dryden var min sidekommentator. På veien til arenaen sa jeg:
"I beste fall leder Sovjet bare 3-1 halvveis i andre periode."
Hvis man hadde peiling på ishockey
og nivåforskjellen på lagene, ville det vært utenkelig.
Hvis jeg skal være helt ærlig,
trodde jeg ikke vi hadde nubbekjangs.
Tusenvis benket seg foran TV-en da USAs hockeylag gikk utpå.
Alle så på det samme, men familien fra Winthrop var nok mest spent av alle.
Familien til lagkaptein Mike Eruzione.
Jeg visste at familien så på, men ante ikke hvor svært det var.
Sportssidene fattet interesse.
Vi tar ofte utgangspunkt i dem og innså at dette er mer enn en ishockeykamp.
Det var de gode og de onde, og her var grenselinjen klar.
Vi ante ikke i hvor stor grad dette preget resten av landet
med unntak av telegrammene.
Den lange korridoren til banen, som sikkert er 50 meter lang,
var full av lykkeønskninger.
Jeg husker et fra en dame i Texas: "Slå de sovjetiske jævlene."
Stemningen i garderoben var spent.
Alle gjorde seg klar til kamp
og ventet på Herbs tale.
Jeg husker han tok noe fra lommen.
Her er den berømte talen.
"Du er født til å spille."
"Du var ment å skulle være her. Dette er ditt øyeblikk."
Så gikk han.
Før vi gikk utpå, så jeg opp.
Selv om arenaen ikke er så svær, var den stappfull.
Jøsses.
Dave Christians mor var tøff og sa:
"Vi må få liv i publikum." Hun begynte å rope "USA".
USA! USA!
Far og mor og søsteren min.
Jøss.
En utrolig støy.
Spenningen stiger.
OL-hallen er fylt til randen.
Al Michaels her sammen med Ken Dryden. Dette blir en flott kveld.
Flere vet neppe forskjellen på blueline og en livline.
Det spiller ingen rolle, for dette er en idrettsbegivenhet av de sjeldne.
Som ikke trenger å hausses opp med store ord.
I en politisk eller nasjonal forstand blir den nok betraktet på ulike vis.
Men det er faktisk en hockeykamp: USA mot Sovjet i Lake Placid i New York.
Hva tenker du om kampen?
USA får nå testet om de bare er unge og lovende, eller om de er gode.
Den neste to og en halv timen
vil bli de mest krevende og mest spennende i deres liv.
Til slutt vil de ha lært mye om seg selv og hvor gode de faktisk er.
Vi hadde opplevd store øyeblikk før, men ingenting målte seg med dette.
Det fine med idrett er…
…at kampen avgjør alt.
Kampen er i gang.
USA sliter med å få pucken ut av sonen sin.
For 13 dager siden tapte USA 10-3 mot Sovjet.
Spillet gikk veldig hurtig. Det var en helt annen kamp.
Han skyter, og Craig redder.
De har lår tykke som trestammer. Så de lar seg nesten ikke rikke.
Jeg hadde Krutov.
"Den russiske tanksen".
Jeg kolliderte flere ganger med ham, og han var som en murvegg.
Pavelich får skutt, men Tretiak redder!
Buzzy har pucken, men får et slag og mister den.
Et slagskudd som går i mål.
Han styrte den i mål. Nå ligger vi under.
USA får ikke etablert noe angrep fordi russerne takler dem ut av stilen.
Tror du at du kommer til å tape, taper du. Vi var nervøse.
Men vi var ikke redde. Det kan jeg love deg.
Pavelich tar den.
Mark dro alle mot høyre og la en krysspasning til meg.
Skyter i mål!
Buzzy Schneider!
Buzzy kommer og smeller den forbi Tretiak.
Slike mål forventer man ikke at Tretiak slipper inn.
Vi visste hvordan vi måtte spille.
Men så får du den følelsen i magen når du vet hva som vil skje.
Golikov til Makarov, som prøver å finne Golikov, men får den igjen og scorer.
Han fikk returen fra USAs forsvarer, og Sovjet leder 2-1.
At vi tapte 10-3 i Madison Square Garden, hadde gjort dem i overkant selvsikre.
De så på oss som studenter, ikke et hockeylag.
Sovjet hadde null respekt for oss.
I slutten av perioden har Sovjet pucken i USAs sone.
De klarer aldri å angripe. Klokka tikker.
Tolv sekunder igjen av perioden.
Jeg ser det er åtte sekunder igjen, og Davey Christian har pucken.
Jeg begynner å gå mot benken.
Jeg ser Mark fly forbi meg. "Hvor har han tenkt seg?"
Skuddet reddes av Tretiak, men Johnson er der og scorer!
Ett sekund igjen av perioden! Nå er tiden ute.
De to forsvarerne nølte litt, og da smatt jeg forbi.
Jeg var bare redd for at det ikke var nok tid igjen
til at målet ble stående.
Det blir stående! USA har utlignet til 2-2!
Derfor kaller vi ham Magic. Vår egen Magic Johnson, vår klart beste spiller.
Det var vår aller viktigste kamp. Vi spilte ikke bra, men det sto 2-2.
Marks scoring ga oss masse selvtillit.
Og heiaropene runger: "USA, USA".
Nå ble det kamp.
I garderoben var alle i fyr og flamme.
Vi kunne måle oss med dem.
Idet andre periode starter, gjør Sovjet et bytte.
Vladimir Mysjkin overtar som målvakt etter at Tretiak slapp inn to mål.
Vi fikk sjokk da han byttet ut Tretiak.
Her sitter Tretiak på benken, uvanlig kost for ham.
Vi trodde at Tretiak måtte være syk eller skadd.
Man bytter ikke ut verdens beste målvakt.
Kharlamov, veteranen med nummer 17, fram til Petrov.
Vi spiller jevnt med disse monstrene.
Men vi ventet bare på at de skulle gjøre kort prosess.
Maltsev kommer alene mot Craig, scorer og gir Sovjet ledelsen.
I andre periode bestemte de seg for å ta styringen.
Da gjaldt det å overleve.
Craig redder!
Jimmy Craig storspilte, holdt oss inne i kampen.
- Craig redder igjen! - Han holder USA inne i kampen.
Å spille mot Sovjet i én periode
var som en hel kamp mot et annet lag. Jeg visualiserte aldri å tape.
Jeg hadde visualisert mulige situasjoner i kampen.
Så da vi spilte kampen, hadde jeg allerede sett den.
Hvis de skjøt 30 ganger, kunne de score 30 mål.
Så gode var de, men sier du at jeg ikke kan klare noe, så skal jeg vise deg.
Andre periode er over.
Hadde han sluppet inn ett mål til, hadde kampen vært over.
Du klarer ikke å ta igjen Sovjet hvis du ligger under med to.
Etter andre periode leder Sovjet fremdeles 3-2 over USA.
USA!
I pausen i garderoben satt jeg og tenkte: "Vi må bare score det neste."
Tredje periode er i gang, og Sovjet leder 3-2.
USA må skru opp tempoet og øke det offensive presset.
Makarov splitter forsvaret, men får ikke skutt.
USA var heldige.
Silky forserer og blir felt, men pucken havner hos meg.
Johnson får tak i den, og de scorer!
For en jubel.
Det står uavgjort. Hvem hadde trodd det?
Nå er det kamp igjen. Elleve minutter igjen og uavgjort.
Jeg følte energien i hallen.
Nå kunne alt skje, men du forventet ikke noe.
Harrington sender den mot midten.
Sovjet tar den løse pucken.
Schneider overtar den.
Jeg fyrte av et slagskudd. Gikk av isen. Mike kom innpå.
Jeg hoppet ned. John Harrington kjempet om pucken med sovjeteren.
Pav chipper den til meg.
Jeg trodde skuddet ville skjene utenfor, men så reagerte publikum.
I mål! Mike Eruzione!
Vilt kaos!
Jeg har aldri feiret sånn før. Vet ikke hvor det kom fra.
Iblant er lyd til å ta å føle på.
USAs mål ble scoret av nummer 21, Eruzione.
Da vi satte oss på benken, så mange på tavlen.
"Fremdeles ti minutter igjen."
Kan de forsvare en 4-3-ledelse?
De kunne score ti på ti minutter.
Når jeg nå ser "ti minutter", tenker jeg tilbake på det.
Det var ti minutter i en evighet. Klokka nektet å røre seg.
Jeg så på benken deres og visste godt hvor gode de var.
"Kunne de snu kampen slik vi har sett så ofte før?
Når et håp om seier er tent, har Sovjet knust det.
Nå har vi gjort dem forbannet.
Sovjet presset USA noe voldsomt.
Krutov skjøt i stolpen.
Jim Craig måtte gjøre mange redninger i sluttminuttene.
For en redning! Craig redder igjen!
Herb var helt rolig på benken. Han var sitt rolige selv.
- Han sa bare: "Spill slik dere kan." - Spill slik dere kan.
Han sa bare: "Spill slik dere kan." Ingenting annet. "Spill slik dere kan."
Så kommer du på hvorfor
vi drev på i seks måneder med å ta utallige "herbier".
Åtte minutter.
USA har ikke slått Sovjet på to tiår.
Det var kaos på Sovjets benk.
Det er 6,47 igjen av kampen.
Panikk. Måker pucken inn i sonen. Sånt de normalt aldri gjør.
Lebedev skyter! Langt utenfor.
De hadde aldri vært i den situasjonen og ante ikke hva de skulle gjøre.
To minutter.
De tok ikke ut målvakten.
McClanahan skyter utenfor.
Ingen ville ha pucken av frykt for å gjøre en tabbe.
Ett minutt og tolv sekunder.
Få den vekk.
Johnson. 19 sekunder.
Johnson til Ramsey. Bilyaletdinov blir taklet.
McClanahan er der. Pucken er løs.
Elleve sekunder, det er ti. Nedtellingen er i gang.
Morrow til Silk. Fem sekunder igjen.
-Det er slutt! - Tror du på mirakler? Ja!
De trodde det var umulig. Dette er et mirakel! Utrolig!
Jeg kastet kølla i vantet og hoppet oppå dem.
Du ville klemme alle.
De hopper opp og ned mens russerne ser på feiringen.
De så neppe på oss med glede,
men de hadde nok glemt hvor gøy det var å vinne.
Er det sant? Vant vi? Ja, det gjorde vi.
Du måtte klype deg i armen. Tenk at vi har slått russerne.
Utrolig.
Se på Jim Craig. Det er ikke til å tro.
USAs ishockeylag, et ukjent og anonymt lag for halvannen uke siden,
har beseiret Sovjetunionen
under de mest usannsynlige omstendighetene du kan tenke deg.
Sluttresultatet ble 4-3 til USA over Sovjetunionen.
Etter kampen dro vi til hotellet med foreldrene våre.
Vi ville oppleve feststemningen i landsbyen.
Hva jeg føler? Jeg føler meg helt i hundre.
USA! USA!
Et mirakel.
Hele landet var preget av nasjonalisme.
- Hva syns du om dette? - Det er helt supert.
Jeg ble stolt over å være amerikansk.
USA!
USA er best!
Seieren var kanskje like uventet som da David bekjempet Goliat.
Folk som ikke har peiling på hockey ble hockeyfrelst.
Jeg klarer knapt å prate om det.
Lite feiring på Sovjets ambassade i New York.
Tvers over gaten hengte brannfolk opp en påminnelse til naboene.
Det er vanskelig å få resultater utenfra, så det var en offentlig tjeneste.
- Hva tror du foreldrene dine føler? - De er nok sprekkferdige av stolthet.
- Har du følt noe lignende før? - Nei, det var en stor seier.
Stort for meg, familien, hjembyen og foreldrene mine.
-En fantastisk dag. - Gratulerer, Mike…
Heftig.
Lykkefølelsen og gleden av å se på meg, betød mye.
Det var stort for dem.
Jeg har knapt sett maken til følelsesutbrudd. Merket dere noe?
Vi følte det fra tribunen hele kampen og især de siste ti minuttene.
Bare det å se far der.
Å se hvor glad han var etter å ha vært så langt nede, er gull verdt for meg.
Da vi kom inn i garderoben på lørdag, ble vi overveldet av oppmerksomhet.
Første gang jeg skrev autograf.
Bilder og autografer og latter, så kom Herb og fløy i flint
og ropte: "Hva driver dere med?"
Det lå køller på bordet, og karene skrev autografer på dem.
Han kom inn, feide dem vekk og sa: "Dere har ikke vunnet noe."
Vi måtte skøyte fram og tilbake helt til vi var dritslitne.
Vi skjønte ikke hvorfor han var sint. Vi hadde jo slått Sovjet.
Han ville minne oss på at vi hadde en kamp igjen.
Vi må beholde bakkekontakten så vi ikke tror vi er bedre enn vi er.
Vi vet hva vi står overfor. Finland er et godt hockeylag.
Målsettingen var å ta gull, ikke bare å slå russerne.
USA - FINLAND 24. FEBRUAR 1980
Alle husker hva som skjedde på fredag, men kan USA gjenta det mot Finland?
Herbie holdt tale før hver kamp.
Herbie gikk fram og tilbake, snudde seg mot oss og sa:
"Taper dere, vil dere angre til dere dør."
Gikk mot døren, snudde seg og sa: "Til dere dør, for faen."
Herb bannet aldri.
Jeg har aldri hørt ham banne før. Vi skjønte hva han mente.
Her kommer USA.
Før var vi nederlagsdømt, nå måtte vi takle favorittstempelet.
USA! USA!
Der kommer heiaropet vi har blitt så vant til.
USA i blått, Finland i hvitt. Gullmedaljen ligger i potten.
Craig redder og holder den.
I første periode spilte vi bra.
Finland var et godt hockeylag.
Vi havnet alltid under i starten.
Et slagskudd, og Finland leder 1-0.
Du kan tape kampen tidlig, men ikke nødvendigvis vinne.
Så vi var nok litt nervøse og engstelige.
Ut med den, Broton. Kom igjen, Michael.
Vi måtte ta tak i kampen.
Spille videre.
Mål! Steve Christoff scorer med backhand.
Nå var det uavgjort, men det holder ikke.
Johnson passerer Finlands blueline. Mark går over ende.
Mange forstår neppe hvor krevende Sovjet-kampen hadde vært.
Hvor mye har du igjen i tanken? Hva gjør du når den er tom?
Silk skyter, men det reddes.
Den er løs, og nå blir det dropp.
Schneider mister kølla og får en tominutter.
USA må beholde roen.
Kiimalainen. Skuddet styres i mål.
Finland leder 2-1.
Finland ledet 2-1 på slutten av andre periode. Vi ante det verste.
Taper du den kampen, må du gå rundt resten av livet og høre folk si:
"Hva skjedde? Dere slo Sovjet, men tapte for Finland!"
I garderoben klarte jeg ikke å sette meg ned.
Jeg klasket folk på kneet og sa: "Vi kan ikke tape mot Finland."
Han gikk opp fjeset på deg og sa: "Finnene får ikke ta gullet fra oss."
Jeg husker Phil Verchota reiste seg og sa: "Jack har rett. Vi taper ikke mot dem!"
"Aldri i verden." Så reiste hele laget seg.
Vi sto i gangen utenfor garderoben.
Herbie sa: "De hører ikke på meg. Prat med dem, du."
Jeg gikk inn og sa: "Hei, dere…"
OC sa: "Patty, kom deg ut. Ikke faen at vi taper denne kampen."
Jeg gikk ut i igjen, Herbie spurte hvordan det gikk. "Bra."
Tjue minutter igjen. Tredje periode. USA ligger under 2-1 mot Finland.
Dette var de siste 20 minutter som lag, så vi ville gjøre det beste ut av det.
Det var vårt stolteste øyeblikk i løpet av de to ukene.
Alt sto på spill, og vi spilte vår beste hockey.
Phil utlignet.
Phil Verchota har akkurat utlignet.
Da fikk vi en ny giv. Utmattelsen du følte i starten,
ble blåst bort, og så scoret Robbie.
Mål! McClanahan! USA leder!
Eric Strobel sto til venstre. Jeg skulle passe til ham.
Målvakten trodde at jeg skulle gi ham den.
Han strekte ut beinet, da satte jeg den i mål.
USA har tre mot Finlands to.
Verchota tas ut, Johnson er der.
Christoff kjemper den til seg, og USA har kontrollen.
Johnson går fram og skyter i mål!
USA leder 4-2.
Da jeg la på til fire, tenkte jeg: "Nå har vi dem."
"Seieren er vår."
Fem sekunder igjen til gullmedaljen. Fire.
Den umulige drømmen blir sann!
Jim Craig ser etter faren på tribunen.
Jeg ville vise far respekt for mor.
Selv om hun ikke var der, så var hun det. Og vi klarte det.
Alle oppofrelsene hun hadde gjort. Styrken hun mistet, ga hun til meg.
Han sa…
"Moren din ville ha vært kjempestolt av deg."
Herb kom ikke ut på isen. Han gikk i garderoben.
Ingen vet hva han tenkte da han gikk inn dit.
Med tanke på det som skjedde i 1960, var han nok stolt av hva laget hadde klart.
Det var gullmedaljen han ikke fikk i 1960.
Dette begynte for 20 år siden.
Bra, Ramsey.
USA har vunnet gull.
Tre, to, en!
Jeg har vært sportsjournalist siden 1948.
Dette er den største bragden av en gruppe unge menn jeg har vært vitne til.
Mine beste minner var fra det som skjedde etterpå.
Jeg var i garderoben da Walter Mondale hadde Jimmy Carter på telefonen.
Herr president.
Hils alle å si hvor glad jeg er i dem og at vi ses i morgen i Det hvite hus.
- Takk, vi kommer. - Lykke til.
- Nå må dere feire. - Nei da!
Vi festet til gangs. Det var moro.
OC.
Hvordan er det å være eneste gullmedaljevinner fra Charlestown?
Det kommer i skyggen av slaget ved Bunker Hill.
USA vant ved Bunker Hill, USA vant i Lake Placid.
USA vant ikke ved Bunker Hill.
Ikke si sånt.
Jeg hadde fått for mye øl.
Har du et Brooks-utsagn som passer i denne stund?
Det går uansett rett i dass.
Du kan lure meg to ganger, men ikke én gang.
Det var tre øl etter kampen. Jeg var bare…
Flåkjeftet, som vanlig.
Vi så ut som en apekatt som puler en fotball i to perioder.
Da er det meste sagt om den saken.
Bra sagt, Harrington. Du var ganske påseilet.
Latterlig.
Vi kom sammen for et halvt år siden fra alle kanter av landet.
Med ulik bakgrunn, etnisitet og tro og ble til et sammensveiset lag.
Det triste er at vi nå går hver til vårt.
Hvem vet om jeg ser Harrington eller Christian igjen.
Det blir nok en skuffelse og en lettelse.
Unnskyld.
Jeg tror ingen hadde en anelse om
at vi ville bli knyttet sammen for livet.
Alle har dratt i forskjellige retninger.
Men dette forener oss.
Det er fint.
Det føles som at vi skal spille kamp i kveld.
Det føles ikke som at det har gått 45 år.
Jeg husker fremdeles at jeg ikke ville svikte
resten av karene i dette rommet.
Det tar tid å bli et lag.
Nattskøyting i Norge, trusselen om å bli utelatt.
At vi tok hverandre i forsvar.
Herbies trenerstil gjorde oss sammensveist raskere.
Det var oss mot ham.
Hvor lenge er det siden Herb gikk bort?
- Over 20 år? - 22 år.
Vi ønsket at han bare én gang
hadde senket garden og pratet med oss som vi gjør nå.
Jeg fant for noen måneder siden noe jeg ikke visste jeg hadde.
I den originale konvolutten fra Herb.
Jeg antar at alle fikk det.
Dette var i juni i 1980, så noen måneder etter.
"I en annen forsendelse vil du motta et laminert lagbilde fra Craig og meg.
Dette gjenspeiler den store respekten vi har for deg som utøver og menneske.
Dette har ikke bare vært det beste året for meg som trener, men også det tyngste.
Tyngst fordi det innebar å ta vanskelige avgjørelser angående laguttaket.
Av den grunn og fordi jeg ville være så objektiv som mulig,
avsto jeg fra nær personlig kontakt med deg.
Dette året var en utfordring for alle om å jobbe sammen som gruppe,
spille offensivt og kreativt og gjøre mest mulig ut av våre drømmer.
Disse utfordringene har du mestret.
Hvis jeg skulle identifiseres med noe lag rent personlig, er det dette laget.
Jeg håper den dagen vil komme."
Jøss.
Det jeg tror han angret mest på etter at vi hadde fullført dette,
var at han ikke knyttet sterkere bånd med oss.
Det tæret nok på ham til han gikk bort. Han glemte å tilgi seg selv.
Jeg har stor respekt for hva han gjorde for meg,
men jeg skulle ønske jeg hadde kjent ham bedre.
Det var tøft for ham å stå imot det å bli en av gutta.
Å tulle og le sammen med dem. Han måtte holde avstand.
MEDALJESEREMONI
USA! USA!
Jeg tror at idrettsøyeblikkene vi husker aller best,
er noe mer enn bare idrett, og slik var Lake Placid.
Det berørte oss som mennesker utover det idrettslige.
I løpet av de to ukene begynte folk å gripe tak i historien vår.
Vi kom fra ulike landsdeler, hadde ulike tanker og kultur,
men det vi har til felles, er at hvis vi står sammen
og hjelper hverandre, kan vi utrette store ting.
Det skjedde noe i meg i det øyeblikket.
Jeg har aldri vært så nær å miste fatningen.
Jeg klarte ikke å si noe på lufta, for jeg ble så rørt.
Følelser på rad og rekke.
Det var utrolig å dele det med alle på tribunen.
Jeg så onkel Tony. For du ser meg heve knyttneven.
Til onkelen som kjørte til kampen, som lånte meg penger.
Han, broren og fetteren min snek seg inn i bygget.
Det…
Det er den reneste form for glede et menneske kan ha.
Vi hadde klart noe som var plent umulig.
Du tenker på alle som hjalp deg underveis.
Mor, søsteren og broren min.
Far.
Jeg gjorde et poeng av, etter hver nasjonalsang…
…å takke…
…i hele karrieren…
…i NHL.
Det hadde aldri gått uten ham og familien min.
Det var et lag som sto bak denne bragden, ikke enkeltutøvere.
Jeg prøvde nemlig å skape et lag.
Vi var glad i hverandre. Vi var en familie. Det er vi fortsatt.
Dette unge laget ble sveiset sammen og dro i land en høyst usannsynlig seier.
Det er blant de største idrettsøyeblikkene jeg har vært vitne til. Hva kan toppe det?
Ingen verdens ting.
Ingenting kan måle seg med at du sammen med 19 andre
klarer en sånn bragd.
Jeg får fremdeles frysninger av det.
USA!
- Ja! - Takk skal dere ha!
Vi var nabogutten som spilte hockey eller slåball på gaten.
Folk kjente seg igjen i oss.
- Dere gjorde oss stolte. - Takk for det.
Når folk får høre at du spilte på det laget og begynner å gråte…
Reaksjonene og brevene jeg får 45 år senere,
har vært det aller beste med dette.
Jeg har aldri opplevd sånn stemning på noe stadion siden.
Jeg får gåsehud bare ved tanken.
Det var tøffe tider i landet.
Men så ga noen ungdommer landet glede da det trengte det som mest.
Folk lette etter lyspunkt, og det ble oss.
Vi kan trenge 1980 nå.
TIL MINNE OM
Tekst: Håkon J. Wikeland