Downloaded from YTS.BZ
NA EUROPSKOM PRVENSTVU UEFA 2004. 297 IGRAČA IZAŠLO JE NA TEREN.
Official YIFY movies site: YTS.BZ
DANAS SU DVOJICA OD NJIH I DALJE PROFESIONALNI NOGOMETAŠI:
CRISTIANO RONALDO I…
Ali iskreno, ne izgledam kao da imam 40, zar ne? Što misliš?
U redu.
Radi li ovo sranje?
-Sve je u redu sada? -I zvuk?
Da.
Ja sam Lukas Podolski.
I snimamo nešto odlično.
Dokumentarci su uvijek isti. Imam takav dojam.
Prikazuju karijeru… Najbolje trenutke, ubacuju snimke.
Lukas Podolski, to je njegova pozicija!
Osamdeset posto vas i ja ponekad se i počešemo po jajima.
I onda je sve u redu.
S vremena na vrijeme prikažu nešto privatno.
Moja si.
Kakva bebica.
Onda svi treneri pričaju.
Jogi Löw, Thomas Müller, Toni Kroos, Bastian Schweinsteiger…
-Bok. -Oliver Kahn.
Suigrači.
25 kamera i onda: pričaj.
-Ljevica. -Ljevica.
-Najbolja ljevica.
Podolski! Ludilo! Poludjet ću ovdje!
-Snaga. -Odlučnost.
Mentalno izuzetno stabilan.
Opet je odigrao sjajno. Podolski!
Mogao je zabijati golove odasvuda.
-Prvak. -130 utakmica.
Legenda.
Podolski. Sjajna igra Njemačke. Dva-nula. Veličanstven nogomet.
To je ono što za mene čini velikog igrača.
Neće biti ničega što već znate. To je uvijek pomalo dosadno, rekao bih.
Stvarno?
-U redu. -Uzimam si vremena posebno. Pa dobro…
Šteta. Imam mnogo toga reći.
Mislim da bi drugi ljudi koji imaju veze sa mnom
trebali odgovarati na pitanja. Neizravno.
SKLADIŠTAR OPREME
Naravno, obitelj je važna.
„Gospođo Podolski, kakvog unuka imate.”
Rekao je da može igrati još pet godina.
OTAC
Ako to sazna, ubit će me.
SESTRA
Čula sam mnogo o tvojoj teti.
Da, naravno, mislim…
S tim ne možeš pogriješiti.
A onda dođe druga teta: „Zašto nisi mene izabrao?
Zašto samo jednu tetu?”
JEDNA TETA
Bok.
DRUGA TETA
-Pođi sa mnom… -Uđi, pokazat ću ti svoj novi dom.
Sve za film, za dokumentarac. Za malo drame.
Vidjet ćemo što će ispasti.
Pun gas.
Lukas Podolski!
-Pozitivno lud. -Uvijek treba akciju.
Takav je on.
Ne može me se zaustaviti. Tko spava, gubi.
NJEMAČKA
Ovdje sam odrastao.
-Kamera snima? -Snima.
U redu, akcija.
RODITELJSKA KUĆA
-Bok. -Bok.
Divno.
Mislim da je super reći da se napravi obiteljski intervju.
Gdje svi sjede zajedno i razgovaraju. Jer tada izlaze priče.
Zašto se smiješ?
„O, da, tada, istina.”
Crna kosa.
Lijepe slike.
Moju obitelj čine moja mama, Krysia.
Evo je.
-Pokaži. -Mama igra rukomet.
Broj 6. Evo.
Moj tata, Waldemar.
Da. Hej, hej.
-Što je? -Pogledaj!
Ne! Ne.
Navijao je kad sam postao profesionalac.
-Prvi profesionalni ugovor. -Pokaži mi.
Takve slike ne možeš pokazivati.
Moja sestra, Justina.
Podolski. Svi.
-Bože, bili smo tako mladi. -Isuse Kriste. Žigolo!
Da, malo smo ludi.
Da, pozitivno ludi.
-Pozitivno ludi. -Da.
Sve četvero dijelili smo istu vodu za kupanje.
Puna kada, i ne izlaziš pa nova voda, ili tuširanje, nego…
-Prvi… -Prvi, pa sljedeći…
-A najgore je bilo posljednjem. -Posljednjem, točno.
Uvijek bi ulio mnogo vode u kadi.
-Htio je. -A mama bi rekla: „Ne toliko vode.”
A onda je to rekao jako lijepo.
Rekao je: „Mama, jednog dana imat ćeš toliko vode.
Možeš se kupati koliko želiš.”
-To je bilo malo… -Da.
-I tako je bilo. I sada jest. -I do danas je tako.
POLJSKA
Mama.
-Mama. -Evo. Dobro.
Da?
Elchi, mljac-mljac, pereca štapići!
Kavu je napravila Ella!
Kakva dobra kava!
-Jedan, dva, tri. Bravo. -Opet…
Ella gol!
Ne! Tata gol!
Naša baza, naš dom trenutačno je ovdje u Poljskoj.
Ne onaj.
I tu živimo kao obitelj. To smo Monika, djeca i ja.
Tata mora uzeti umak za Mayu.
Louis već počinje stajati na svojim nogama.
Ali s dvije djevojčice, Monika i ja dijelimo svakodnevicu.
Monika je uvijek bila u pozadini. Nikad nije voljela kamere.
I nikad neće.
MONIKA PODOLSKI PRVI PUT JAVNO GOVORI U INTERVJUU
-Ne znam zašto si zbog toga ostala ovdje. -Test jedan, dva, tri.
Mislim da je važno vidjeti da on nije samo nogometaš.
Poldi.
Nego i tata.
Da ima vrlo nježnu, brižnu i, da, drugačiju stranu.
Zato sam pristala sudjelovati u ovome.
Mislim da mi je dnevna rutina ista otkad sam počeo igrati nogomet.
Zapravo treniram svaki dan.
A onda utakmice, bilo petak, subota, nedjelja ili… ponedjeljak.
-Trom si. Moraš više trenirati. -Što?
Uloži više snage u to. Mora biti stabilnije, znaš?
U redu. Idemo opet.
Yalla habibi!
Sober! Želim ti puno zabavne ševe!
Zapamti, kondomi su važni…
-Sretno, Soberka! -Hvala!
Već sam neko vrijeme razmišljao o povratku u Poljsku.
Nalazimo se ovdje u regiji Šleske.
Zabrze je grad u kojem je klub.
Górnik Zabrze.
Gdje i sam igram nogomet.
Zabrze je radnički grad.
Regija je poznata po kopovima, rudarstvu i slično.
Obični ljudi, otvoreni ljudi.
Sośnica je pet minuta od stadiona. Odatle potječe cijela moja obitelj.
Išao sam na stadion s ocem i ujakom.
Već dugo sam razmišljao o povratku u ovu regiju i ovaj klub.
To sam obećao svojoj baki u Poljskoj.
Svjetski prvak.
Najbolji na svijetu.
Nije dobro?
Dobro je.
Tamo se osjećam ugodno. Odande sam i volim biti tamo.
SRPANJ 2024.
Prvo kolo poljske Ekstraklase!
Lech Poznań dočekuje Górnik Zabrze.
Rekao sam da mi je, u glavi, ovo posljednja sezona.
Ovog ljeta punim 40.
To bi trebao biti kraj moje aktivne karijere.
Onda ću sjesti i razmisliti što dalje.
Ali zasad, to je to.
I vi ste dio tog puta.
Jedu u šest sati.
Ova dva idiota ovdje.
Hajde.
Mislim da me svi znaju kao nogometaša.
Naravno da će to biti u dokumentarcu. Ima smisla.
Bilo je stvarno mnogo lijepih trenutaka. Mnogo golova.
GLEDAT ĆETE
Svjetski prvak!
Porazi.
Bit će to jako ružan kraj.
I to je dio toga.
Dokumentarac traje 90 minuta. Manje-više. Ovisi.
I 70 do 80 % bavi se nogometašem i njegovim uspjesima.
A 20 % time što radi izvan terena.
Da mene pitate, bilo bi obrnuto.
NJEMAČKA
To je 1, 2 milijuna eura?
Da, vidjet ćemo. Vidjet ćemo što dolazi, zar ne?
Da?
Lukas se jako promijenio u posljednjih 10, 12 godina.
Ljudi ne očekuju takvu osobu. Očekuju nogometaša.
Ali ne Lukasa, poslovnog čovjeka, koji se razvio posljednjih godina.
Ovo će vjerojatno biti moja posljednja sezona.
Do tada sam htio razviti kolekciju
koja će biti posljednja.
Recimo, zid poput ovoga, to je oproštajna kolekcija
Lukasa Podolskog s klubom.
LP10-X, mali logo Górnika Zabrze posvuda ovdje. Ili na vratu.
Koliko će biti artikala, otprilike?
-Dat ćemo prijedlog? -Da.
Želim napraviti da stvari izgledaju fora. Ne da mi se raditi ovakve stvari.
-Da. -Znaš?
Radije bih išao u ovom smjeru.
S dobrim krojem, dobrim materijalom, i čistim logom.
Mislim da je torba odlična, pa bih…
Ne znam koliko se vrtni patuljci prodaju. To je baš njemački proizvod.
Da, ne znam. Vrtni patuljci, svi ih imaju, zar ne?
Pa dobro, ali ne onog koji izgleda kao ti.
-Onda napravi jednog. -Da?
To bi bilo odlično.
I onda mi reci koliko.
I dolje neka bude cijena.
Dobit ćeš uplatu. Ja ću ostalo riješiti s klubom.
Dogovoreno.
-Samo da kažem brzo. Pun gas. -Da.
To će biti, mislim, pet sekundi u filmu?
-Ovo što smo upravo radili. -Da. Sigurno.
Njegove misli su stalno projekti i posao, cijeli dan.
„Kako to napraviti bolje? Veće? Kako napraviti još više?”
To mu je općenito stav.
ZRAČNA LUKA SPEYER
Evo ih opet.
Da, s porazom na festival. Sve za dokumentarac.
Lukas nije osoba koja spava.
Nije osoba koja kaže: „Odmorit ću par sati.”
Kod Lukasa ide odmah u šestu brzinu. Uvijek je brz tempo.
Idemo. Sad!
Hej, Louis! It's my life.
Idemo.
Hej!
Ovdje!
Napravili smo festival od nule
do toga da smo imali gotovo 200 000 posjetitelja.
Zvati sponzore, zvati menadžere,
organizirati sve to i tako dalje. To me veseli.
Hvala što ste došli, ljudi. Bilo je stvarno odlično.
-Bok. Lukas. -Bok. Kevin. Drago mi je.
-Nema problema! -Sve je super!
Moja žena želi jednu sliku.
-Da, nego što. -Ali bez mene, može?
Dušo, gdje si?
-Samo ova slika. -Još jedna slika.
U redu.
Hvala, ljudi.
-U redu. Hvala. -Hvala vam.
-Doviđenja. Hvala na pozivu. -Hvala.
Hvala!
Ustaj! Dobro jutro!
Idemo.
-Podolski! Podolski! Podolski! -Podolski! Podolski! Podolski!
Imam biznis koji se zove Mangal Döner.
Ice Cream United. Zajedno s Christianom.
„Hajde, napravimo sladoled.” „Da, hajdemo.”
I još dvije-tri stvari koje već rade ili su u pripremi.
Idi, uzmi tamo kebab.
Ima ljudi koji kažu da su mu kebabi sad bolji od njegove karijere.
Naravno, cilj je razvijati sve biznise.
Želim 100, 200 lokala. To mi je cilj. Vidiš iznenađenje na licima ljudi.
Kad kažeš da ih već ima skoro 60,
vjerojatno kažu: „Koji vrag. Kako mu to uspijeva?”
To je mnogo, zar ne? Što te pokreće?
Tko spava, gubi. Zapamti to.
U redu, onda ću ih nazvati.
Cijeli je dan u pokretu.
Ponekad je u Njemačkoj. Ne znam je li došao na dva ili tri sata.
I onda se navečer vraća u Poljsku.
Kasnije od prijatelja saznam da je bio u Njemačkoj.
Moj način nije jednosmjerna ulica, nego više kao križanje Shibuya.
Ide u svim smjerovima.
Nogomet, posao, mnogo toga. I obitelj je tu.
Ljudi stalno dolaze i odlaze.
Uvijek se nešto događa. Putovanja, obveze…
Često se pitam, zašto još uvijek radiš toliko?
Dobro ti ide, rekao bih.
Zašto si to radiš? Ali Lukas ide dalje.
Ne želiš li stati u nekom trenutku?
POLJSKA
Sedamnaest, 18, 19, 20, 1, 2…
Sarapata, kvragu, imao si četiri dana odmora!
Brže, brže.
Dodano je nešto novo.
Što će ti nedostajati kad pomisliš na prestanak?
Kad to radiš cijeli život, u jednom trenutku će ti nedostajati.
Ali mislim da nakon nekoliko mjeseci, pola godine ili godinu,
ne znam kada, opet će se otvoriti nešto novo.
Svaka promjena je u početku teška.
Ali preboliš to.
Ali takve stvari nedostaju.
Doći tamo, sjesti, popiti čaj.
To ti je u tijelu više od 20 godina.
Ako odjednom nestane,
zanima me kako ću reagirati ili kako će to biti.
-Plaši li te to malo? -Ne.
„Što bude, bit će”, kako kažu u Kölnu.
LISTOPAD 2024.
NJEGOVA OPROŠTAJNA UTAKMICA ZA 1. FC KÖLN ODRŽAVA SE U KÖLNU.
MJESTU GDJE JE SVE POČELO.
Kad sam počeo u 1. FC Kölnu, imao sam deset. Kasnije među profesionalcima.
To mi je uvijek bio san. To je moj klub.
I sada se Lukas Podolski vraća sa skoro 40 kao aktivni profesionalac.
Htio sam oproštajnu utakmicu koja će povezati ova dva kluba,
1. FC Köln i moj klub, Górnik Zabrze.
Dva domaća kluba, rekao bih.
Da odigraju utakmicu jedan protiv drugoga.
Da ponovno igram na stadionu gdje je moja karijera počela.
Lukas Podolski, dobro došao u Bundesligu.
Osamnaest godina i već je velika nada.
Zabija prvi gol.
Oprostiti se, zahvaliti za svu podršku tijekom godina.
Podolski, slobodan udarac, to je gol! Gol za 1. FC Köln. Lukas Podolski!
Svi treneri, svi suigrači s kojima sam igrao,
želim im zahvaliti na svim godinama koje su proveli s nama.
U svoje i ime svoje obitelji.
Zbog toga je teško reći zbogom.
Lukas!
-Podolski! -Podolski!
Hodao je po stadionu, navijači su ga bodrili.
Razgovarao je s ljudima… Nije htio otići.
Tad sam shvatio, ovo je njegova dnevna soba.
Kreće se kao da je rođen na terenu.
Najljepše mu je igrati nogomet.
Nogomet ipak ima svoj kraj.
Imaš li osjećaj da bi uskoro mogao završiti?
Da, teško je pustiti. Vidjet ću kako će biti nakon sezone.
-Šefe! -Dobro jutro.
-O, danas u ružičastom!
Ne snimajte ovdje, kaos je! Ne ovdje!
ČLAN UPRAVE GÓRNIK-ZABRZE
Danas je posebno u lijepim bojama.
ČLAN UPRAVE GÓRNIK-ZABRZE
Valentinovo, Valentinovo…
Naš predsjednik.
-Hoćemo u srednju sobu? -Da!
Zdravo.
Koliko još želiš igrati?
Ne znam.
Još nisam donio odluku hoću li nastaviti ili stati.
Još nisi odlučio?
Kako misliš „još nisi odlučio”? Trenutačno je plan stati.
Dakle, razgovarati o detaljima ugovora…
Je li to 500 zlota, 1000 ili neki drugi iznos…
Danas nije taj dan?
Ali uvijek u životu ostavljam vrata otvorena.
Ne snimamo tvoju posljednju sezonu?
Navodno posljednju sezonu.
„NAVODNO POSLJEDNJA SEZONA”
Moja glava nije spremna reći: „U redu, za nekoliko tjedana je kraj.”
Zato odluka još nije donesena.
Nogomet je jednostavno najbolji sport.
Zabava, emocije. To ne nalaziš u svakodnevnom životu.
Zato ga volim.
Za mene je to droga.
Ako tražiš jedno, emocije koje si imao na terenu…
BIVŠI SUIGRAČ
…nikad ih više nećeš pronaći.
Osjećaj finala, pobjede, poraza, atmosfera.
Sve što ide uz to nestaje. Ne vraća se.
I nema ničega što ti izaziva slične emocije.
To nije samo posao. To je strast.
A odreći se strasti zauvijek,
sasvim je normalno da zahtijeva određenu snagu volje.
Naravno da ima mnogo pitanja. Što će biti kad završi?
Što me pokreće? Ili tko sam kad sve završi?
Lukas sada prolazi kroz razdoblje promjene,
u kojem se i sam mora oprostiti.
I upravo ćete doživjeti ovu fazu života,
koja mu je jako teška.
Izvoli, uzmi ovo od tate.
Lukas se ne otvara brzo drugima.
Stvarno moraš provesti mnogo vremena s njim, godine,
da bi shvatio kakva je osoba.
-Jedan, dva, tri. Jedan, dva, tri. -Jedan, dva, tri. Jedan, dva, tri.
Vidiš samo nogometaša, zabavnog tipa.
-Poldi. -Mama!
Iza toga je mnogo više.
Da bi razumio Lukasa kao osobu i njegov karakter,
moraš pogledati i kako je odrastao,
kako se razvijao i odakle dolazi.
Idemo vidjeti koze.
Mislim da tada mnogo toga postane jasno.
POLJSKA
Bio je kraj studenog '87. Bilo je to vrlo teško razdoblje.
Poljska je još daleko od toga da može sama sebe prehraniti.
Gospodarski razvoj doveo je do inflacije i široko rasprostranjenog siromaštva.
Nakon drastičnih poskupljenja, mnogi si ljudi više ne mogu priuštiti ni osnovno.
Ne znam točno kako smo došli u Njemačku. Bio sam premalen.
Tu priču znam samo od roditelja.
-Putovnica. -Putovnica.
Da, to je ta putovnica.
Stara poljska putovnica.
Ovdje, ovdje sam ja. Mamina viza.
Evo.
Nisu svi mogli otići. Moja žena dobila je vizu iz Nizozemske.
A ja sam dobio iz Njemačke. Sve smo radili potajno.
Tko je znao unaprijed?
Samo ja, moj muž i šogorica.
I to je bilo to. Nitko drugi.
Nitko nije znao. Spakirali smo stvari u auto.
Ja s jednim djetetom, a žena s drugim.
I onda smo rekli, hoćemo li ili ne? I napravili smo taj korak.
I tako smo došli u Bergheim.
Došli smo zbog boljeg života. Zbog djece.
Došli smo s malo stvari. Ovdje nismo imali ništa.
Otac je našao posao. Majka je čistila škole.
Čistila je učionice i sve ostalo. I da, to je bio početak.
A baka nas je primila.
U početku mi je bila kao druga majka.
Pomagala me odgajati, brinula se o meni.
SOBA 006 GOSPOĐA PODOLSKI
Lijepo. Da, lijepo.
Obukla si jaknu.
-Sredila si se za danas? -Da, danas je nedjelja.
Da.
Uvijek je bio dobar dečko.
BAKA
O, da.
Bio je najmlađi u našoj obitelji.
Imao si godinu dana.
-Ne, dvije. Dvije. Da. -Da, jednu… dvije? Da.
Dvije, da.
Nisi htio ići u vrtić. Uvijek si plakao.
To je bilo u vrtiću. Teta je govorila samo njemački.
Naravno da na početku ništa nisam razumio.
Baka me ostavila na vratima i onda otišla.
A ja nisam ulazio u učionicu, nego sam išao van.
I čekao sam tamo do jedan, do dva, na kamenu, dok me ne pokupi.
-Sam? -Sam, da.
Neka djeca su mi se rugala.
Kao, ne razumije jezik i slično, ali…
Što brže naučiti njemački
i prilagoditi se njemačkoj kulturi bilo je jako važno.
Kad smo išli jesti van, koliko su puta moji roditelji govorili,
ponašaj se, ovdje ima dosta Nijemaca.
Koliko se to puta dogodilo kad sam bio mali.
Jer je tamo bilo dosta Nijemaca i htjeli smo pokazati da se uklapamo.
Dobra stvar bila je što smo živjeli u naselju
gdje je živjelo 25 nacija.
Nikoga nije bilo briga odakle dolaziš.
Samo smo se zabavljali i igrali nogomet na ulici.
Tako sam trčao na igralište.
Uvijek je bio s loptom. Uvijek s loptom, čak i u kadi.
Uvijek s loptom.
Lopta je uvijek bila uz mene.
Mama me slala u kupovinu, ja bih vodio loptu nizbrdo,
žonglirao niz stepenice, pa nastavio niz put.
Kad sam dobio nogometnu loptu od staraca, bio sam sretan, bio sam ponosan.
Spavao sam s loptom jer je bila tako super.
Bez obzira na vrijeme.
Bez obzira na to je li hladno i kiši li.
Dolazio bi kući mokar od glave do pete.
Uvijek je bio na igralištu.
To igralište u Bergheimu
za mene je uvijek bilo luksuz i sloboda.
Tamo sam se uvijek osjećao dobro.
Tamo sam procvjetao, to mi je bilo sve.
-Kakav je dojam ostavio? -Isti kao danas. Da je opasan.
Kao dječak bio je isti kao danas.
Morao si mu se suprotstaviti jer je bio stabilan, čvrst,
uvijek je šutirao lijevom nogom.
Svi su se bojali njegovog udarca. To mu je bilo oružje.
Samo smo se zabavljali. Pet na pet, šest na šest, sedam na sedam.
Nikad nismo prestajali igrati.
O, da!
Svi su poznavali Lukasa. I biciklom…
SESTRA
…nogometno igralište bilo je… Trebao si voziti šest, sedam minuta.
Mama ga je uvijek dozivala.
To se čulo tako daleko da je dopiralo do igrališta.
„Lukase, mama te zove. Moraš kući.”
Zdravo.
Samo sam to zamrznula.
Četiri svinje i kokoši. U redu?
Da.
Danas jedemo mladi krumpir s koprom,
svinjske kotlete…
-I gljive. -Bečki odrezak!
Bečki odrezak, svinjski kotlet. U Poljskoj se zove svinjski kotlet.
Bečki odrezak.
Da.
-Trebaš dodati malo maslaca. -Daj onda taj margarin.
Bože moj, uništavaš me.
Ne drami.
Mama ima taj stav da želi sve napraviti savršeno.
Istu ambiciju kao ja.
Ako se izgubi kartica za ključ, traži je dok se opet ne pronađe.
Dok drugi kažu, nije me briga, uzet ću novu na recepciji
ili je blokirati,
ona traži i pokušava pronaći ili popraviti stvari dok opet ne rade.
Borac, pobjednički mentalitet, i takav sam i ja.
Nikad nisam bila plašljiva osoba.
-Mislite da je to naslijedio od vas? -Mislim da jest.
Rekla bih da je gotovo sve dobio od mene.
Bilo je nevjerojatno za tako malog dečka
da je bio vrlo samouvjeren, da je on zapravo dominirao,
iako je često bio najmanji.
Imao je i situacije u igri gdje je dobro dodavao,
odlično centrirao i naravno bio na pravom mjestu.
Uvijek je imao i nos za gol.
Bilo mi je jasno da moramo pokušati dovesti tog igrača u 1. FC Köln.
Od 1995. bio sam u omladinskoj ekipi 1. FC Kölna.
Tko je došao ovako daleko ima želju ići dalje.
Na kraju svi žele postati profesionalci.
Igrao sam za 1. FC Köln u U17 i U19 nedjeljom.
Utakmice su bile u jedanaest. Onda bih opet izlazio u tri ili četiri
i igrao nogomet s ekipom na igralištu.
Naravno, radili smo i nepodopštine i zabavljali se.
Kakve nepodopštine?
Svakakve. Mnogo toga.
Krađe.
Provala u skladište s ekipom.
Prodaja karata na crnom tržištu tada.
Uvijek smo dobivali besplatne karte od FC-a u omladinskoj ekipi.
I prodavali smo ih na crnom tržištu. Tada je postojalo crno tržište.
Bilo je igrača koji nisu živjeli u Kölnu,
koji nisu imali vremena dolaziti vikendom gledati utakmicu.
Pa smo kupovali karte od dečki za deset maraka, pet maraka,
a prodavali ih za 20, 25.
Poldi je, mora se reći, uvijek bio tvrd u pregovorima.
Ako je bilo pet maraka, rekao bi ne, neće prodati.
Mogao si imati osam ili deset karata za neke utakmice.
Kad sve zbrojimo, bilo je toga dosta.
Plus skupljanje čaša na stadionu.
Neki su pretraživali donji dio, neki gornji.
I onda bi imao možda 10, 15 čaša i zamijenio ih za novac.
Što si radio s novcem?
Ne znam, nemam pojma.
Izvadio bi sav novac, presavio ga ovako i uvijek bi napravio ovo: „Gledaj.”
Uvijek je tako s novcem, i danas.
„Ti nemaš ništa. Gledaj mene.” Uvijek je imao novac, uvijek.
Nisam se time hvalio niti sam ga uludo trošio.
Skupljao ga je.
Štedljiv je, vrlo štedljiv.
I ostatak sam uvijek skrivao u ormaru ispod odjeće.
Da mi sestra ne ukrade.
On je skupljao. Ja sam trošila.
Mislim da sam to uvjerenje, tu čvrstinu, sve dobio s ulice.
I od ekipe s kojom sam igrao.
Imao sam određeno uvjerenje i čvrstinu.
Kad sam tada počeo s profesionalcima,
od prvog treninga pokazao sam da želim ostati ovdje.
Još smo se presvlačili u starim katakombama.
Uđeš, tamo je dres s brojem 36.
Sve o čemu si sanjao kao dijete odjednom je stvarno.
Više nije san, dres visi tamo,
obučeš ga i ideš dolje s ekipom.
Lukase Podolski, dobro došao u Bundesligu. 18 godina.
Još nijedna minuta s profesionalcima, a već tračak nade.
Nekad sam bio iza gola, sa strane, kao navijač.
A odjednom si s druge strane, dio toga.
I pomislio sam: „Hej, gdje si ti?”
Onda je došlo vrijeme, prilika života,
da uspije u 1. FC Kölnu, u mom klubu.
Idemo!
Podolski!
Ima dobru ljevicu.
Za ostatak obitelji možda je to bilo iznenađenje,
ali ja sam već znao da će uspjeti.
Lottner. Da, dobro odigrano, Podolski!
Osjećaš li se malo kao u bajci?
Ne baš, to je normalno, kao i uvijek.
Vratio sam se s posla i odjednom…
Došao sam i neki auto bio je parkiran ispred mog.
Bio je na mom mjestu, gdje sam uvijek parkirao.
Dao sam mu ključeve i rekao da imam nešto za njega.
Otišao je dolje i tamo je bio Audi A4.
Rekao mi je da je moj, da je to dar.
Je li bio sretan, to će vam on reći.
Što da kažem? Ajme, super!
Zagrlio me i poljubio i nije mogao zadržati suze.
Ne znam. Jesam li plakao? Ne znam.
Kao radnik nisam mogao kupiti takav auto.
I odjednom dobijem takav auto besplatno,
a sat vremena kasnije mogao sam se odvesti do Wuppertala.
Otac ga je pratio na svaki trening.
AUDIO INTERVJU S MONIKOM PODOLSKI
Autoritaran, da, kao otac, uvijek.
Ali i toliko blizak da se čuju svaki dan
i sve si govore.
Imaju vrlo snažnu vezu.
Naravno da imaš neke gene od oca,
jer je i on bio nogometaš.
Nije samo to što ti je otac uvijek govorio,
ništa ne dolazi samo od sebe, rad je uvijek dio toga.
Otac je uvijek govorio:
„Nemoj ništa uzimati zdravo za gotovo.
Moraš nešto i napraviti za to.
Neće ti samo pasti u krilo.
Moraš raditi za to. Tek tada možeš reći, uspio sam.”
Bundesliga vraća se nakon zimske pauze
s derbijem između 1. FC Kölna i Borussije Mönchengladbach.
Koji je bio taj trenutak za tebe
kad si shvatio, sad sam uspio, sad sam pravi profesionalac?
Gol protiv Gladbacha u derbiju.
Schröder s prilikom, Podolski, slobodan udarac, lopta je u golu!
Gol za 1. FC Köln, Lukas Podolski!
Snaga s južne tribine i sve to. Dalo mi je zamah, i u medijima.
Dobar ubačaj!
1. FC Köln je u vodstvu.
Sjajan gol, zar ne? Po mom mišljenju.
Podolski! 1:1!
Podolski! I gol!
Nevjerojatno je!
POLDIJEVA BAJKA
Ideš tamo kao 18-godišnjak, 19-godišnjak,
igraš, a oni izvikuju tvoje ime, podržavaju te.
Podolski! I 2:0! Sjajan gol!
Bilo je nezamislivo što se događalo,
iako Lukas nije bio tamo tako dugo.
Ali tada u Njemačkoj nije bilo toliko heroja, toliko mladih zvijezda,
i sa svojom vedrom osobnošću jednostavno je bio omiljen među ljudima.
Nedavno je još stajao na tribini s navijačima.
A sada ima svoje navijače.
Pišu mu: „Želimo imati tvoje dijete.”
S brojem mobitela ispod, da se jave.
Ali ja to neću raditi.
-Nemaš auto ni djevojku. -Nogomet je na prvom mjestu, to je važno.
Kakvu su ulogu djevojke imale kad si bio tinejdžer?
-Nikakvu. -Nikakvu.
Nikad nisam imao djevojku, ni u tinejdžerskim godinama.
Uvijek smo samo igrali nogomet.
A moja je ekipa vikendom išla u Köln, partijati i slično,
pa su mi uvijek pričali, ajme, žene, upoznao sam ovu curu,
kako to već ide s dečkima.
A ja sam uvijek bio kod kuće ili sam imao utakmice subotom ili nedjeljom.
Onda je jednog dana prijatelj došao i rekao: „Ajme, ima jedna Poljakinja,
i ti si iz Poljske, i ona je Poljakinja, plavuša i poznajem je.
Upoznat ću vas.”
Upoznali smo se, razgovarali i…
to je bilo to.
Onda smo se našli u školskom dvorištu, kod stola za stolni tenis.
Zatim smo otišli na benzinsku, uzeli nešto popiti i Mars čokoladicu.
Sjećam se toga. A onda smo samo šetali.
Pola noći.
Mnogo je pričao o nogometu, o svojoj obitelji,
i onda sam prilično brzo shvatila da imamo isti pogled na život.
I zato je došlo do drugog i trećeg spoja.
A njegovo vjenčanje, moj Bože.
-O tome neću ni govoriti. -Kakvo vjenčanje!
Kakvo vjenčanje. Tri dana. Znaš što? Bilo je za plakanje.
-San. -Za plakanje.
-U crkvi. -Bio je san.
Predivno. Prekrasno. Sva tri dana, zar ne?
Sve je bilo tako preplavljujuće.
U početku to zapravo ne shvatiš, moraš se naviknuti na to.
Ali bila sam tako sretna zbog njega. Znala sam koliko mu to znači.
Ne toliko slava i popularnost,
nego igrati kao profesionalni nogometaš, u dresu.
Vjerojatno je na početku vidjela da ulažem toliko energije,
i bio sam fokusiran i stvarno to želio, da je prihvatila biti na drugom mjestu,
a to znači da mi je dopustila ostvariti svoj san.
Tada sam bio u U21 reprezentaciji i dobio sam poziv od Rudija Völlera.
„Ideš na pripreme reprezentacije.”
Godine 2004. s Rudijem Völlerom. Da, tada je sve počelo.
Ovdje smo bili potpuno iscrpljeni.
Lukas Podolski ulazi u igru
kao drugi debitant uz Schweinsteigera.
Potpuno iscrpljeni, a on ga nije puštao u igru.
Zasad nema prilike za ulazak Lukasa Podolskog.
Još se zagrijava uz aut-liniju.
I gledamo i pitamo se, zašto ga ne pušta?
Sada imamo prekid.
Igrač Kölna ulazi kao treći najmlađi debitant
u poslijeratnoj povijesti njemačke reprezentacije.
Ali onda je zaigrao. Bili smo sretni. Da, slavili smo kao ludi.
Tada smo bili Basti i ja. Obojica smo išli do kraja.
Podolski, gol!
Da! Deset minuta prije poluvremena, 3:0.
I bili smo na Svjetskom prvenstvu 2006.
Očekivanja su bila ogromna.
NA SVJETSKOM PRVENSTVU SVE STAVLJAMO NA POLDIJA
Svi su vjerovali da će nas Lukas Podolski sam odvesti do naslova.
Ako se već stvori dojam
da moraš sam odvesti Njemačku do svjetskog naslova…
To sam vidio više puta. „Poldi će to napraviti.”
Stvara li ti to nervozu ili se dobro nosiš s tim pritiskom?
Mnogo toga pišu mediji,
ali ne trebam si stvarati pritisak.
Uživam igrati nogomet i to želim pokazati.
Tako on kaže. Gotovo mu povjeruješ.
Bio je fokusiran na ono što treba napraviti
i imao je dar ući u utakmicu
tako bezbrižno i neopterećeno.
Za mene su stvari bile jednostavne na SP-u 2006.
Tu si, daj sve od sebe i igraj.
I kreće! Kontra Schneidera, Podolski!
Sjajan gol! To je božanstveno!
Klose, okret, Klose ulazi… gol!
Gol Lukasa Podolskog!
Bio sam na svakoj utakmici, gledao sve od početka do kraja.
Bili smo uživo na svakoj utakmici.
Klose!
Podolski opet! Ne mogu vjerovati!
Nevjerojatno!
Kad čujem „Poldi i Schweini”…
osjetim toplinu u sebi, tu radost.
-Lukase, ustaj. -Hej.
Hajde! Idemo na utakmicu!
Ustaj, lijenčino.
Kao dva dobra prijatelja koji se odlično slažu.
Tako je to bilo na kraju.
-To je ono što gad jede. -Ajme, Schweini.
I ja sam ga posjetila tamo.
Mi žene smo također smjele posjećivati muškarce određenim danima.
Donijela sam vrećicu čipsa.
Zapravo je bio moj, ne Lukasov.
I zato mi je bilo tako smiješno kad se to spominjalo.
Da Lukas tako jede.
Pogledaj to.
Dobra stvar kod nas bila je
što smo na terenu nevjerojatno dobro funkcionirali.
Odlično smo se slagali i uživali. A ljudi… svidjelo im se to.
Njemačka – Argentina. Slijede produžeci i jedanaesterci.
NJEMAČKA – ARGENTINA
Jedno je sigurno, ništa ga ne može prepasti.
Nije bilo važno je li penal, protivnik ili suigrač.
Obje momčadi uvijek su dobivale raspucavanja na prijašnjim SP-ima.
Danas će biti drugačije.
Sjećam se teških trenutaka poput penala protiv Argentine.
Okupili smo se i trener je pitao tko je spreman, tko ima dobar udarac.
Rekao sam da sam spreman i želim pucati. Mislim da sam bio drugi ili treći izvođač.
Ja sam tada bio zamijenjen. Nisam mogao pucati penal.
Pomislio sam… hvala Bogu da je on tamo.
Sada Lukas Podolski.
Zbog toga si uvijek želio biti profesionalac.
Da budeš spreman, siguran u sebe i da pogodiš gdje treba.
Lukase, zabij to.
Podolski!
Nije ga bilo briga.
Putovali smo na svaku utakmicu po cijeloj Njemačkoj.
I Lukas je sve organizirao.
Imali smo auto, hotel, obroke i ulaznice.
UJAK
I nakon utakmice Lukas je naravno došao.
Autom, bos. Klinsmann je to dopustio, jer je obitelj došla.
I vozili smo se noću natrag.
Odvezao nas je do hotela.
Vozio je brzo, policija ga je zaustavila.
Pogledao je Lukasa i…
„Doviđenja.” Pustio nas je.
Iako je prekoračio brzinu u gradu.
-Dakle, tamo je bio kao bog. -Da.
Lukas Podolski proglašen je najboljim mladim igračem SP-a.
FIFA je odabrala 21-godišnjaka.
Kako se osjećaš na svom prvom SP-u?
Sretan sam. Jučer sam dobio nagradu…
Ma daj, čovječe. Opet je sa ženama.
Ajde, Schweini. Makni se.
Ronaldo i Messi također su započeli na SP-u.
I iste su dobi kao Lukas.
Već tada su bili dobri nogometaši.
Ali odabrali su Lukasa.
To me svakako motivira da nastavim napredovati u karijeri.
Bilo je to sjajno iskustvo za cijelu obitelj, za Lukasa.
Kao nov! Pet godina mlađi.
Barem!
-Skidaj to sranje! -Ne izgledaš kao da imaš 40, nego 30!
Možeš samo nastaviti igrati, savršeno za Ekstraklasu.
Već me boli glava.
A ti, Lukase, igraš li sljedeće sezone?
-Ne znam. -Ne zna.
Podolski!
Početak godine bio je jako težak za Lukasa.
Ne govori to, ali primijetio sam to.
Kao da nije bio dobro raspoložen.
I dalje je 0:0. 87. minuta.
Lukas Podolski, zamijenjen prije 15 minuta.
Uz neugodan prizor.
Siedlecki s još jednom prilikom.
Mogle bi uslijediti pritužbe na račun igrača!
Ajde, jebeno kreni.
Jebeno sprintaj, uzmi loptu i igraj.
Igram 2:0.
Kao da se obraćaš zidu.
Igraj, jebote, moraš paziti na sebe na terenu.
Možda se nije osjećao ugodno s tom potrebom da donese odluku.
Nije bio prisutan nekoliko tjedana.
Rekao je: „Javit ću vam krajem siječnja.”
Nije to učinio.
Sad kaže: „Treba mi još dva tjedna.”
„Moram razgovarati s Monikom.”
Ne govori ništa.
Što mu je u glavi.
To mu je sigurno bilo na pameti.
Bio je rastrgan. Čak je pitao djecu što da učini.
Hoćeš malo piletine?
Ili kobasice?
Piletinu? U redu.
Uvijek bi pitao: „Što mislite, treba li tata nastaviti igrati?”
Ako je stvarno razmišljao o tome, bilo mu je teško.
Stvarno ne zna što učiniti.
Ponekad mislim, dosta je. Dosta.
Ponekad kažeš, hajde.
Kad vidiš da možeš pratiti trening,
da možeš igrati u poljskoj prvoj ligi,
onda pomisliš, zašto bih odustao od onoga što toliko volim?
Ella!
Nema razloga. Jedini razlog je obitelj.
To su baš te snimke. Moram se praviti da pedaliram, inače će ljudi misliti
da je električni bicikl.
Yalla!
Ella.
Idemo, Ella. Kozice.
Možeš ići ravno tamo, dušo.
Maya, skreni lijevo tamo prema slastičarnici.
-Idemo dalje, može? -Hajde!
Kad god sam kod kuće, s djecom, obitelji,
osjetim da je vrijeme da kažem… Više je vremena za druge stvari.
Djeca su se godinama morala odricati.
Ella najviše profitira jer više nema reprezentacije.
Ne putuje više toliko.
Ali ako još želi igrati, rekla sam, mora imati dovoljno vremena za djecu.
Posljednjih godina nisam imao vremena razmišljati o cijeloj karijeri.
Sjesti i reći: „Ajme, gdje sam sve igrao?
Koji su bili lijepi trenuci?”
Tada shvatiš što ti nedostaje ili što si postigao.
Najtalentiraniji njemački napadač prelazi u najuspješniji njemački klub.
Time postaje jedan od najvrjednijih nogometaša na svijetu.
I to je gol.
Lukas Podolski postiže svoj prvi gol za Bayern.
Kako je bilo za vas kad je otišao u München?
Ako Bayern München želi nekoga, onda svi idemo.
Evo, novac, novac i sve je dobro.
Stan uz jezero. Divno, i ja bih otišla.
Bio je jedna od mladih zvijezda Svjetskog prvenstva.
Tako su ga vidjeli kad je otišao tamo.
Naravno, on je zajedno s Bastianom Schweinsteigerom
bio zvijezda u reprezentaciji, na Kupu konfederacija i tako dalje.
Očekivanja su bila velika.
Jedini nedostatak bio je što sam prvi put bio daleko od kuće,
jer sam uvijek živio s roditeljima.
Prvi put brineš sam o sebi.
Prvi put te tata ne vozi na trening
i mama ne kuha kod kuće.
München je bio ogroman korak, jer je bio izvan Kölna.
Obitelj nije bila odmah tu.
Lukas je uvijek bio sa svojom obitelji.
Daleko od prijatelja, od svog okruženja.
Dođeš u novi grad i sam si.
Ali bio sam fokusiran na nogomet.
Isprva je sve bilo pozitivno. Princ Poldi, dečko iz Kölna.
Ali onda jednom odigraš loše.
Onda dolaze kritike, novine.
Mediji te više ne štite, napadaju te.
PODOLSKI I BAVARCI, NESPORAZUM?
Imaš manje utakmica, manje prostora za greške,
jer je konkurencija velika.
Ne kažu bez razloga da je FC Bayern kao akvarij s morskim psima.
PRINC NE ZNAČI NIŠTA U BAVARSKOJ
Kad gledam svoje utakmice, statistiku,
rekao bih da je moja forma u Münchenu bila dobra.
Ne vrhunska, ali dobra.
Nije uvijek bio prvotimac u Bayernu. Morao se dokazivati.
Problem je bio što se nije radilo o tome da je uvijek na terenu.
On jednostavno želi igrati.
I to je bilo iskustvo koje je morao proživjeti.
Bilo je kako je bilo.
Sigurno je bio frustriran.
Ali to nikad nije pokazivao.
Nikad to nije pokazivao ni javnosti ni klubu.
Nikad nisam čula brata da se žali.
Ako se osjeća loše, ne primijetiš to.
Toliko je očvrsnuo kroz sve situacije, kroz sve što se događa.
Naš najveći talent, Lukas Podolski, na meti kritika je.
Prolazi kroz težak period.
Lukase, dobro došao u Harrijev Euro klub.
-Drago nam je što si ovdje. -Jedva čekam utakmicu.
Lukase, prema onome što čujemo
je li razočaravajuće biti na klupi dok su igrači poput Tonija
i Mire Klosea ispred tebe?
Nije me briga, izborit ću se. Igramo za momčad.
I sigurno imam ugovor ovdje u FC Bayernu.
Nema problema u komunikaciji između Bayerna i mene.
Jasno govorim.
Da me svi razumiju i da svima bude jasno.
Svatko može nešto reći.
Znaš li ti uopće išta o politici? Znaš li uopće kako se glasa?
Naravno da znam kako se glasa, smeće jedno.
Čak imam i brzo biranje na Nokiji.
Meni je to bilo slično kritikama koje dobiješ u sportu.
To te frustrira.
Dragi dnevniče, ovo je Lukas, zar ne?
Profesionalni nogomet pomalo je kao učenje njemačkog.
Moraš skupiti mnogo bodova
i nakon nekoliko godina gotov si i ne znaš što dalje.
Basti Schweini i ja moramo ganjati Philippa Lahma
po klupskoj zgradi FC Bayerna s mokrim ručnikom, zar ne?
I pokušati ga lupiti po guzici, zar ne? Baš zakon.
Htjeli su ga ismijati
jer nije mogao govoriti tako jasno kao drugi.
Naravno, ja to ne bih učinio nekome tko ima poljsko podrijetlo
i zna nešto o svojoj povijesti, odakle dolazi itd.
Malo je pretjerao s pričom, to što je govorio.
I napadali su i njegove roditelje, njegovu baku s majčine strane.
Kao da žele reći da nije pravilno naučio jezik.
Nitko od nas nije mislio da je to smiješno, ali što možeš učiniti?
Što uopće možeš učiniti u tom trenutku?
POLDI PODUZIMA AKCIJU PROTIV WDR-a
NE MORAM TRPJETI TAKVE UVREDE.
Ako misli da se prema njemu postupa nepravedno, jako je osjetljiv na pravdu.
I tada zna uzvratiti.
…I od nas novinara u njegovim posljednjim danima u DFB-u,
ali svi su intervjui odbijeni, prolazio je pored kamera
s istom izjavom: „Ne, neću to učiniti.”
Ne, neću to učiniti.
-Što mu je to učinilo? -Više razmišlja o svemu.
Bezbrižan je.
„Što ljudi žele?”
„Što je pozitivno, negativno, što bi se moglo dogoditi ako to kažem?”
I to ga je učinilo zrelijim.
Tamo, tamo. Planine su lijepe.
Ljeti je jezero ovdje izvrsno.
Baš je fantastično.
-A kupanje? -Naravno, kupanje, naravno.
Nakon Eura, počinje.
Zove me žena, je li?
Poznajemo se.
Da, nitko…
Halo, halo, pozdrav.
Ne mogu… Nazvat ću te za pet minuta.
Pravi novinar.
Dakle, do Münchena se uvijek radilo samo o nogometu i našem odnosu.
Ali bez velike odgovornosti.
Dobro. Točno tako.
Onda postaje otac.
Nešto što je oduvijek želio, što se sada stvarno događa.
Imati malu bebu, malo biće,
i onda preuzeti odgovornost, to je već bilo preplavljujuće.
Za njega, ali i za mene.
Lukas je bio odsutan tijekom tjedna, odsutan vikendom.
Možda je bio kod kuće dva puta tjedno, ponekad dva dana tjedno.
A ja sam bila sama s djetetom.
Kao sportaš ne možeš sam odlučiti gdje ćeš ići.
Danas si ovdje, a sutra negdje drugdje.
Uvijek postoje trenuci koji su posebni u životu djeteta.
A često nije bio tamo.
Tada sam mnogo plakao kad sam bio daleko od Louisa.
Kad sam znao da odlazimo na tri, četiri, pet tjedana,
bilo se teško rastati.
Mislim da je to jednostavno žrtva koju podnosiš kao nogometaš.
Nije se ponašao sebično, ali nije se ni ponašao drukčije.
Samo smo… nastavili kao prije. Samo sada s bebom.
-Dobro, sad. -Da, sad. Sad.
Igraj na drugu stranu.
Sine!
Još dalje, još dalje, jako! Bravo, Poldi!
Igraj!
Ajde, sine. Gol glavom!
Sad!
To, sine!
Bravo, Louis!
To, sine!
Tako treba. To je zbog pritiska.
Kad je pritisak velik, onda ljudi rade.
Kakav otac, takav sin, kako kažu. Tako ide izreka?
SIN
Je li ovdje u redu?
Što misliš, ako snimamo dokumentarac o tvom ocu,
što bi svakako trebalo biti u njemu?
Njegov humor, zabavna strana, to je sigurno jedna osobina.
Ovaj, da, većina ljudi to već zna. Ali…
I evo ga.
-Bi li bilo u redu da posluša? -Da, naravno.
I? Dobro?
Slika je dobra, svjetlo, da, lijepo je rezano tamo.
On je zabavan otac, da. Nije ni najstariji.
Dakle, da, zna primiti šalu. Možeš se zabavljati s njim.
Je li ti ponekad neugodan?
Ne, ne to. Srećom ne, ne.
Opiši kakav je kao otac.
Težak. Jedini otac. Limitirano izdanje.
Vidiš, to nisi ubacio. Moraš…
-Da. -Moraš to stvarno htjeti.
Moraš to iscijediti iz igrača.
Dok ne povrate.
Od svih koji igraju, svi žele biti profesionalci.
Moraš imati jako mnogo sreće.
Izbjeći ozljede i…
Škola je važna.
-Što? Opet počinje. -Da, da.
Da ide.
Ali profesionalac…
Što bude, bit će.
-Pokušaj. -Što?
Htio sam bliži kut. Malo jako, ali je krivo sjela.
Odatle moraš pucati, u kutove.
-Bilo je predugo. Noge su mu preduge. -Imao si previše vremena za razmišljanje.
-Da. -Da.
-Htio sam ga predriblati. -Prvi hat-trick? Je li?
Da.
U Górniku, drugi ili treći.
Ove sezone prvi hat-trick.
-Ideš kući sa mnom? -Da.
-Onda idi pod tuš, vidimo se. -U redu.
Ali požuri, ne kao inače.
Kad previše razmišljaš, onda se ovako nešto dogodi.
Punim ristom, mora ići u kut, taj udarac. Punim ristom.
-Bilo je prelako, zar ne? -Prelako, da.
S vremena na vrijeme pitam ga želi li prestati,
ali uvijek dobijem isti odgovor, da i dalje uživa u tome.
I dalje voli nogomet kao i prije.
Otac mi je također pričao mnogo priča o tome kako je ovdje počeo igrati nogomet.
Ovo je njegov dom. Ovdje je rođen. Ovdje je upoznao nogomet.
Uvijek sam imao odgovornost u klubovima u kojima sam igrao.
Posebno ovdje, jer je to na neki način domaći klub.
Odgovornost, jer shvaćam da me trebaju na terenu i izvan njega…
Klub je u teškoj situaciji, i financijski.
Htio sam doći samo na godinu dana, igrati i onda završiti.
Ali onda se opet pojavio taj poriv, kao i s poslovima:
„Pokušat ću nešto postići s klubovima.”
Sad imam sastanak.
Želimo obnoviti fitness i spa zonu.
AKADEMIJA MLADIH
Želimo malo ulagati.
Zdravo.
-Bok. -Bok.
Hajde! Nastavi s pričama i psovkama.
Što? Nema više?
-Trening ili utakmica? -Trening.
Ovo ne treba biti objekt s pet zvjezdica.
Moramo zadržati karakter ovog mjesta.
Ovdje će biti prostorije, gdje ćemo ugraditi hladne i tople bazene.
I sauna ide ovdje?
Sauna ili tuš. Nekad je sve ovo radilo.
Brzo ću otići po arhitekticu. Pokazat će prve nacrte.
Možeš nešto stvoriti. To je zabavno.
Ulagati. Motivirati ljude.
Da vide da stvari idu naprijed. Polako, ali idu naprijed.
To predlažem za pod. To je pločica 0,5.
A za zid?
Možda ova. Ali razmišljam i o ovoj opciji.
Što ako koristimo iste pločice za pod i zid?
Možemo. Ovisi o vašem ukusu.
-Onda ćemo uzeti to… i možda i to. -U redu, idemo u tom smjeru.
Ako osoba koja održava klub na životu, njegov vođa, ode,
to bi se moglo dogoditi i klubu, jer još nije postavljen tako
da možeš reći: u redu, možemo nastaviti bez njega.
Zato imaš odgovornost prema momčadi, ljudima,
navijačima i regiji.
I znam da ta odgovornost postoji.
Tamo.
Sada, nakon posljednjih nekoliko godina, s Lukasom i njegovom obitelji u Poljskoj,
gdje su opet povezani s obitelji,
mislim da ima mnogo jači osjećaj doma.
U Poljskoj je pronašao neku vrstu doma, ali Köln će zauvijek biti njegov dom.
Dobro došli u Kranhäuser.
Dobro, pustimo malo zraka.
LUKASOV STAN
Predivno, predivno.
Izgleda kao…
Kao razglednica.
Živio Köln!
-Možeš ga i jednom prebaciti. -Da.
Dobro, obuci majicu. Onda ćemo ovdje staviti broj.
Kao Djed Božićnjak.
Odlično! Stoji kao saliveno.
-Ostaje otvoreno? -Ne, ne.
Alaaf.
-Jutro. -Jutro.
Jutro.
-Bok. -Jutro, Lukas. Ja sam Andreas.
-Jutro. -Jutro.
-Jutro, jutro, jutro.
Dobro jutro svima.
Bok. Jutro.
-Jutro. Jutro. -Bok. Friedrich.
Imate li glazbu na platformi? Sve je spremno?
Da. Ti si nervozniji od svih nas.
Ne, mora biti malo organizacije.
-Organizacije. -Uživajte.
Idemo. Hej.
Drago nam je što si ovdje. Sve najbolje. Uživaj.
Lukas Podolski, pozdravite ga s: „Kölle…”
-Alaaf! -Lukas!
-Alaaf! -Hej!
Hej, pogledaj ovo.
Dom je svugdje. Ali naravno, Köln mi znači jako mnogo, sto posto.
-Princ Poldi trebao bi se vratiti u Köln. -Zašto?
Dobar je igrač, a Bayern ga ionako ne koristi.
VRATI SE KUĆI, POLDI
KÖLN PRIKUPLJA NOVAC ZA PODOLSKOG
Dovedite Lukasa Dovedite Lukasa kući
Cijeli Köln želio je da se izgubljeni sin vrati u klub na Geissbockheimu.
TRANSFER PODOLSKOG DOVRŠEN
Samo sam se htio vratiti u 1. FC Köln, ponovno sam bio uzbuđen zbog kluba,
navijača i jer mi je nedostajalo.
Ljubav prema stadionu i navijačkoj tribini nikad nije nestala.
Uvijek sam bio jedan od navijača, uvijek Ultra.
Još jedna slika za vas.
POLDI SE VRATIO
Koja euforija. Na treningu je bilo 30 000 navijača.
Svi su mediji bili tamo. Svi su izvještavali o tome.
I naravno, tada sam bio sretan.
Svi su mi govorili, konačno se Poldi vraća kući.
Telefon mi je eksplodirao.
-Lukas Podolski! -Lukas Podolski!
Taj povratak dao je klubu nevjerojatan poticaj.
Vjera u veliki 1. FC Köln se vratila.
Ovom klubu trebalo je lice.
A to je lice Lukas Podolski.
Imam takvu osobnost da uvijek želim dati 100 %.
Kao nogometaš, uvijek si maksimalno fokusiran.
Vidiš samo loptu, nogomet, trening i utakmicu.
Ponekad zaboraviš sve ostalo.
U Kölnu je ponekad bilo toliko ludo da nisi mogao ni izaći.
Mase ljudi su te opsjedale.
Slikaj!
Možda je to bilo razdoblje kad mi je bilo teško nositi se s tim.
Da ga moram dijeliti s milijunima ljudi.
Svaki dan, iz dana u dan.
Možda sam samo prolazila kroz fazu kad sam ga trebala više.
Igrao sam nogomet, a sljedeći dan, umjesto da provedem nedjelju s Monikom
i možda odem u šetnju s Louisom, bio sam na terenu s prijateljima
i onda išao s njima na večeru umjesto da budem s obitelji.
Možda sam jednostavno nastavio živjeti onako kako sam tada mislio da moram.
I tada sam rekla: „Idemo u stan,
ostavi nas malo da razmislimo o svemu.
Jer kad si ovdje, ideš mi na živce, ja vičem na tebe, ti vičeš na mene.”
Bilo je razdoblja u Kölnu kad nismo razgovarali tjednima,
kad smo se svađali, kad nismo bili zajedno nekoliko tjedana.
Kad ste fizički razdvojeni i to namjerno,
tada počneš razmišljati.
I kad dođeš do zaključka da to želimo,
da ne možemo jedno bez drugog, kako to učiniti boljim?
Kroz razgovore, kroz emocije i razgovore.
I onda jedna strana mora reći „da”, i druga strana mora reći „da”.
Nekako smo ponovno pronašli put jedno do drugog.
Mislim i da je ta priča,
da smo krenuli tim putem zajedno od početka,
da smo se upoznali dok smo još bili „normalni ljudi”,
to bih stavio pod navodnike,
i to nas je učinilo jačima kao osobe.
Lukas se htio vratiti u Köln jer mu je nedostajala obitelj,
nedostajalo mu je okruženje i nedostajao mu je klub.
Vjerojatno je i podcijenio što to znači za njega.
Užitak u igri bio je tu,
ali se vidjelo da nije isto kao prije.
Vraćaš se kao superzvijezda i svi gledaju u tebe,
svi mediji, svi igrači.
I misle si: „Podolski, daj, napravi nešto.”
Sada dodavanje za Podolskog, Lukas Podolski lijevom!
NAKON LOŠEG STARTA, KÖLN POLAŽE NADE U PODOLSKOG, NOVAKOVIĆA I MANICHEA
On je bio taj o kojem je sve ovisilo.
I nije mogao to ispuniti, ne iz pozicije u kojoj je bio.
Philipp Lahm. Ali tko presijeca ovo dodavanje?
Lukas Podolski.
Mislim da je problem bio što me odgovorni nisu zaštitili.
Samo su pustili da ide svojim tokom.
Nisu me bacili vukovima, ali su rekli: „Dobro, Lukas, vidi možeš li sam.”
VJEČNI USPONI I PADOVI
Nije bilo 1. FC Kölna, mislim da je to bio samo 1. FC Lukas Podolski.
SUMNJIČAVI PRINC
BORBA ZA OPSTANAK
Lukas Podolski sam ne može osigurati ostanak u ligi.
Završni zvižduk u Kölnu, i bit će to vrlo neugodan kraj.
Igrači bježe i nemaju priliku oprostiti se.
To je završni udarac na crnu subotu.
ISPADANJE KÖLNA
Pa, jasno je da je ovo najgori trenutak za mene
posljednjih godina.
I kad ispadneš u posljednjem kolu…
CRNI DAN ZA PODOLSKOG
Mislio je: „Vratit ću se u Köln i ostati tamo zauvijek.”
MOJ PRINČE! ČUVAJ SE
Ali u jednom trenutku shvatio je: „To nije ono što sam zamišljao.”
Rekao je: „Mislim da mi treba nešto drugo da se dalje razvijam,
da steknem nova iskustva.”
Postoje igrači koji nikad nisu napustili Njemačku.
Koji su igrali samo za jedan ili dva kluba.
Ja sam drukčiji.
Kad sam dobio poziv od Arsènea Wengera, nisam dvaput razmišljao.
London, Arsenal, stadion, trener.
Sve je odgovaralo. Spakirao sam stvari i otišao.
KELN - LONDON
Imamo snimke iz Arsenala koje bismo zapravo htjeli koristiti.
-Ali koštaju **** eura. -Da, to mora iz vašeg budžeta.
Koliko ljudi sudjeluje?
Simone, Nico, Gerrit, Frank, Pivo i ovdje šef.
Svatko da **** i imamo je.
NOVAC NIJE PRIKUPLJEN
ZATO EVO FOTOGRAFIJE.
Hej, Lukas, drago mi je upoznati te.
Naučit ćeš malo londonskog slenga.
Uvijek smo govorili: Gibaš gore uz štige.
Možeš li ponoviti za mnom?
Uz štige…
Onda je došao upit iz Intera. Imali smo dobar razgovor.
MILANO
„SPOR I TROM” OŠTRE KRITIKE PODOLSKOM
Ali poslije je lako biti pametan.
MILANO
Uvijek sam imao vezu s Turskom. Zbog prijatelja Turaka koje sam imao.
Bio sam ponosan kad je stigla ponuda. Nisam dugo razmišljao o prihvaćanju.
I tamo sam se odlično proveo.
Korner za Galatasaray. Udarac glavom, i lopta završava u mreži.
PODOLSKI OSVAJA PRVI NASLOV S GALATASARAYEM
A kad je stigao upit iz Japana, rekli smo da želimo napraviti taj korak.
Želimo to doživjeti i kao obitelj.
Sazreti kao osobe, upoznati novu kulturu.
Zato smo to učinili.
Snimali smo u Japanu četiri dana. Zašto to želiš?
Volim Japan. U toj zemlji vlada stvarno sjajna atmosfera.
Konnichiwa.
Hrana je dobra.
Ljudi su opušteni.
Postoje strukture. Postoje pravila.
Tri, dva, jedan, bam.
Dvadeset devet.
Imaju onsen. Mnogo toga ima vidjeti. Puno prirode.
Najvažnije je dobro se nasapunati.
Dobro nasapunati „cijev”.
Kao kod vodoinstalacija, mora biti prohodno.
I… sumo.
Kreni.
Još jednom, još jednom!
Hvala lijepa!
Mislim da je to bilo lijepo i važno.
Zato sam htio u Japan.
Hvala, hvala lijepa.
-Hej. -Kako si?
Dobro. Ti?
Danas pobjeđujemo, je li?
-Što? -Samo pobjeda. A ti, dobro si?
Dobro, da, dobro.
-Vidimo se poslije utakmice. -Može.
-Izgledaš dobro, u formi si. -Jesam, još sam u formi.
-Igraš još? -Da, u Poljskoj.
-Da? -Da.
-U kojem klubu? -Górnik Zabrze.
Hoće li ovo biti posljednja sezona?
Da, svibanj. Možda tada, da.
-U svibnju? -Tada završava sezona.
BIVŠI SUIGRAČ
Rekao bih. Možda. Možda još jednu godinu, ne znam.
Možeš li ga uopće zamisliti u mirovini?
Misliš li da će se prilagoditi životu nakon nogometa?
Nisam igrao dva mjeseca, ali Lukas je osoba koja…
Koja razmišlja i o drugim stvarima izvan nogometa.
I najvažnija stvar, mislim, jest biti izvan nogometa,
pronaći te slike, motivaciju, te projekte
koje možeš imati u životu.
Dakle, tema je bila…
-Trenutno nemamo dječji meni. -Da.
A imamo mnogo obitelji koje kažu da bi voljeli imati dječji meni.
Zato smo razmišljali što napraviti.
-Ovo je prototip? -Da.
-I nova karnevalska čaša. -Točno.
Za karneval, SP, EP, u njemačkim bojama.
Odmah napravite Poldi čašu.
S mojim licem.
Ako to dobro iskomunicirate, ljudi će doći.
Ideja je super.
-Idemo. -Da.
Imam biznise i uživam u njima.
Ulažem u njih koliko i u nogomet.
Ali nešto mora trpjeti.
Naravno da bih sad rado bio doma.
Ali odmorit ću kad umrem.
Imam obitelj, djecu,
ali i odgovornost prema projektima.
Dva na dva je u posljednjim sekundama. Sada moraju završiti. Kruse! Max Kruse!
-Ajme, Max „Shisha” Kruse. -Max Kruse.
Četiri naprema dva.
Koliko spavaš kad si ovdje?
Da, igrali smo gostujuću utakmicu prekjučer.
Vratili smo se kući u tri ujutro.
Jutros trening u školi i onda ovdje.
Vidi se da je obično malo iscrpljen,
malo umoran, vjerojatno ni ne spava mnogo.
Onda mi piše u šest ujutro ili tako nešto.
U redu.
Imaš manje vremena za privatne stvari.
Ali ne možeš uvijek imati sve. Moraš biti spreman nečega se odreći.
Ali mislim da, kad nogomet više nije u prvom planu,
onda imaš i više energije, više snage i više slobodnog vremena.
-To je pomalo paradoksalno. -Što je paradoksalno?
Pa, s jedne strane kažeš da želiš više vremena za obitelj,
ali istovremeno letiš u Berlin na dva sata zbog Baller League…
-Jesam li to rekao? -Jesi.
Dok god poslovi idu dobro i dok si aktivan,
moraš to nekako kombinirati.
-Misliš li… -Ali uvijek je bilo tako, pa…
Ali zašto radiš sve te poslove? Što te pokreće?
Ne znam.
Da bi nešto postigao, da bi imao bolji život, moraš raditi.
On je taj stav taj životni stav, proživio.
I još uvijek ga ima. Nikad ga nije napustio.
Jednostavno ne može mirovati.
Mirovanje je problem.
Općenito, on je osoba koja uvijek mora nešto raditi.
Tada je sretan.
Misliš li da će te tvoji poslovi ikad ispunjavati kao nogomet?
Ne, ne mislim.
NAVODNO POSLJEDNJA SEZONA
Svi pitaju kako će biti, što slijedi, što je s Lukasom.
Naravno da se osjećam dobro,
nema sukoba, utakmice su izgledale dobro.
Ali onda postoji i neki nedostatak života,
to su moje misli.
Želimo da to ide brzo i želimo znati kojim putem idemo.
Kad kažeš: „Ovo ću raditi cijeli život.”
A onda toga više nema, što je alternativa?
Ne postoji alternativa.
Jedina je alternativa nastaviti igrati ovaj sport
kako bi imao nešto raditi, ali to nije moguće.
Ne postoji alternativa.
Ako izgubiš posao, možeš otići u drugu firmu i raditi to tamo.
Jedino što ostaje su posao i obitelj
i hoće li nešto nedostajati, to ne znam.
Ali nećeš dobiti isto natrag.
Budi jako tih.
Najbolja sauna, najbolja.
Naravno, uvijek imaš faze kad kažeš da je teško.
I da bi bilo bolje stati.
Ali onda uvijek postoji nešto što kaže: ne, nastavi.
I tako stalno osciliraš.
To je točno ono što nam treba.
Naravno, u nekom trenutku moraš donijeti odluku.
Spreman sam donijeti odluku.
1 DAN PRIJE POSLJEDNJE UTAKMICE SEZONE
Koji je danas datum? 23. svibnja.
Nikad nisam mislio da ću igrati do 40.
Nažalost, danas nemam odijelo,
ali to je moj stil, to je moj karakter.
-Ovdje trebam potpisati, zar ne? -Da.
Točno tu.
-Moraš zakopčati. -Kvragu, a što ako neću?
Ne nosim odijela, ali to znam. Da moraš zakopčati gumb.
Što te na kraju navelo da odlučiš ne prestati?
Radije ću nastaviti i stati u nekom trenutku
nego stati pa tri mjeseca ležati na plaži
i gledati kako klub igra, kako je klub na pripremama…
Htio sam i dalje biti dio toga.
LUKAS PODOLSKI PRODUŽUJE NA JOŠ GODINU DANA U ZABRZU.
GODINU DANA KASNIJE OSVAJA POLJSKI KUP S GÓRNIKOM.
Ovdje mogu mnogo pridonijeti svojim iskustvom, što već i činim.
Za mene je važno da imamo dobre dresove,
jer kad imaš dobre dresove, ljudi će ih kupovati.
I ono što bih možda mogao raditi malo više ubuduće,
u procesu sam preuzimanja udjela kluba od grada.
Rekao bih da me to održava živim i ispunjenim.
Rekao bih da sam i dalje u nogometu.
Jebeno odlično!
Puštanje, ali još ne 100 %, ali polako ide u tom smjeru.
Sve je to proces, kao i posljednjih 20 godina.
I on mora shvatiti:
„U redu, već sam mnogo postigao i mogu polako početi usporavati,
malo stati na loptu.”
Ella dolazi!
40. ROĐENDAN
Ja sam osoba koja živi ovdje i sada,
u danu, i ispunit ću svoj dan životom, što god to bilo.
Netko sam tko je sretan, tko se smije, tko ima smisla za humor.
Tako će i biti.
Što bude, bit će, kako kažu u Kölnu.
Gledaj, ljevica, s pogledom na more.
Može još malo.
Lijevica još ne želi stati.
Posljednje pitanje.
U svakom sportskom dokumentarcu
svi prikazuju završni gol Maria Götzea na Svjetskom prvenstvu 2014.
Što ćemo s golom u tvom dokumentarcu?
Napravite ga ovdje… uz AI.
Schürrle. Dolazi! Napravi to!
I napravite da izgleda kao da sam ja zabio taj gol.
Napravi to! On to radi!
Lukas Podolski!
Stavite sve naslove ili Svjetsko prvenstvo 2014.,
stavite sve u odjavnu špicu pa će ljudi to ionako tamo vidjeti.
I onda će vidjeti sve što se dogodilo i što sam osvojio,
i opet će vidjeti trofej.
Lukas Podolski oprašta se od reprezentacije.
Podolski! Ne!
Ne vjerujem!
Senzacionalno! Prekrasan gol!
Tako je i to u dokumentarcu.
-Da. -Ili ne?
Naravno. Na kraju, da.
Ako ne, neka to jednostavno pogledaju na YouTubeu.
ZA HELENE PODOLSKI
Prijevod titlova: Milica Milivojević