Downloaded from YTS.BZ
NA FOTBALOVÉM EURU 2004 VYBĚHLO NA HŘIŠTĚ 297 HRÁČŮ.
Official YIFY movies site: YTS.BZ
DVA Z NICH JSOU PROFESIONÁLNÍMI FOTBALISTY DODNES:
CRISTIANO RONALDO A…
Ale vážně, vypadám na 40?
Co říkáš? Vypadám na 40?
Tak jo.
Běží ten krám?
- Všechno v poho? - Zvuk taky?
Ano.
Já jsem Lukas Podolski.
A natáčíme tady něco skvělého.
Dokumenty jsou pořád stejné. To je můj dojem.
Ukazují kariéru…
Nejlepší záběry, sestřihy.
Lukas Podolski, to je jeho pozice!
Na koulích se někdy drbe 80 % z vás a já taky.
Takže je všechno v pořádku.
Tu a tam se zveřejní něco soukromého…
Ty můj jeden…
Takový miminko.
A pak mluví všichni trenéři.
Jogi Löw, Thomas Müller, Toni Kroos, Bastian Schweinsteiger…
- Ahoj. - Oliver Kahn.
Spoluhráči…
Pětadvacet kamer, a povídej.
- Levačka. - Levačka.
- Nejlepší levačka.
Podolski! To je šílené! Já se zblázním!
- Síla. - Průbojnost.
Mentálně extrémně stabilní.
Znovu dobře sehráno. Podolski!
Dokázal skórovat odkudkoliv.
- Mistr světa. - 130 zápasů.
Legenda.
Podolski. Skvělá akce Německa! Dva nula! Velkolepý fotbal!
Tohle podle mě dělá velkého hráče.
Bude tam jen to, co už stejně víte. Což je podle mě vždycky trochu nuda.
Tak co? Vážně?
- No tak jo. - Udělal jsem si na to čas, takže…
Škoda. Mám hodně co říct.
Myslím, že odpovídat by měli jiní. Ti, kteří se mnou
mají něco společného. Třeba nepřímo.
KUSTOD
Jo, rodina je důležitá.
"Paní Podolská, vy máte ale vnuka!"
Říkal, že vydrží hrát ještě pět roků.
OTEC
Jestli to zjistí, zabije mě.
SESTRA
Hodně jsem toho slyšela o tvé tetě.
Jo, jasně. Totiž…
S tím neuděláš chybu.
A pak přijde druhá teta: „A proč jsi nevzal mě?
Proč jen jednu tetu?“
JEDNA TETA
Ahoj.
DRUHÁ TETA
- Doprovoďte mě… - Pojďte, ukážu vám svůj nový domov.
Všechno je pro ten dokument. Pro špetku dramatu.
Uvidíme, co z toho vzejde.
Plnej plyn.
Lukas Podolski!
- Blázen v dobrém. - Pořád chce akci.
On je prostě takový.
Nic mě nezastaví. Kdo spí, prohraje.
BERGHEIM NĚMECKO
Tady jsem vyrostl.
- Kamera běží? - Běží.
Dobře, tak akce.
DŮM RODIČŮ
Paráda.
Podle mě je fajn prohlásit, že uděláme rodinné interview.
Všichni si spolu sednou a vyprávějí. A vypadnou z toho historky.
Proč se směješ?
„No jo, tenkrát, no jasně.“
Černé vlasy.
Nádherný fotky.
Do rodiny patří moje máma Krysia.
Aha, tady.
- Ukaž. - Máma hraje házenou.
Se šestkou, tady.
Můj táta Waldemar.
Ano. Hej…
- Co to je? - Koukej semhle!
Ne! Ne…
Tehdy se ze mě stal profík a on slavil.
- Moje první profismlouva. - Ukaž.
Takové fotky nemůžeš ukazovat.
Moje sestra Justina.
Podolští. Všichni.
- Bože, jak jsme byli mladí. - Ježíšmarjá. Gigolo.
Ano, jsme trochu cáklí.
Jo. Blázni v dobrém smyslu.
- Blázni v dobrém smyslu. - Ano.
Všichni čtyři jsme se koupali ve stejné vodě.
Plná vana se nevypouštěla ani se nikdo nesprchoval, ale…
- Nejdřív jeden… - Nejdřív jeden, pak druhý…
- A poslední to měl nejhorší. - Jasně, poslední.
Vždycky si do vany napouštěl spoustu vody.
- Prostě to tak chtěl. - Máma mu říkala: „Lukasi, tolik vody ne.“
A on jí na to moc hezky řekl:
„Mami, jednou budeš mít vody spoustu. Pak se budeš moct koupat,
kdykoliv se ti zachce.“
- To bylo malinko… - Ano.
- Takhle to bylo. A tak to teď je. - Dodnes.
KATOVICE POLSKO
Máma.
- Máma. - Tam. Dobře.
Ano?
Elczi. Mňam, mňam, tyčinky.
Kávu uvařila Ella!
To je ale dobrá káva!
- Raz, dva, tři. Bravo! - Ještě jednou…
Ella gól!
Ne! Táta gól!
Naše základna, náš domov je teď tady v Polsku.
Tenhle ne.
A žijeme tu jako rodina. To znamená Monika, já a děti.
Táta musí přinést Máji omáčku.
Louis už se začíná stavět na vlastní nohy.
Ale o každodenní péči o holčičky se s Monikou dělíme.
Monika se vždycky držela v pozadí. Nikdy neměla ráda kameru.
A nikdy nebude.
MONIKA PODOLSKÁ DÁVÁ PRVNÍ OTEVŘENÝ AUDIOROZHOVOR.
- Nevím, proč jsi tu kvůli tomu zůstával. - Zkouška. Raz, dva…
Podle mě je důležité vidět, že to není jenom fotbalista.
Poldi.
Ale i táta.
A že má v sobě milující, jemnou, prostě jinou stránku.
Proto jsem souhlasila, že do toho půjdu.
Můj denní režim je stejný už od chvíle, kdy jsem začal hrát fotbal.
Trénuju vlastně každý den.
A pak jsou tu zápasy. V pátek, sobotu, neděli… nebo v pondělí.
- Máš mrtvý tělo. Musíš víc trénovat. - Cože?
Dej do toho víc síly. Tělo musí být stabilnější.
Tak jo. Jdem na to znova.
Yalla Habibi!
Sobere! Přeju ti kvalitní píchání!
A nezapomeň, že kondom je důležitej…
- Tak zlom vaz, Soberko! - Dík!
O návratu do Polska jsem přemýšlel delší dobu.
Tady jsme ve slezském regionu.
A klub sídlí ve městě Zabrze.
Górnik Zabrze.
Tam hraju fotbal i já.
Zabrze je dělnické město.
Celý region je známý šachtami, hornictvím a tak dál.
Jsou tu normální, otevření lidé.
A Sośnica leží pět minut od stadionu. Celá moje rodina pochází odtamtud.
Na stadion jsem chodíval s tátou a se strejdou.
O návratu do tohoto regionu a tohoto klubu jsem přemýšlel
už delší dobu.
Slíbil jsem to babičce v Polsku.
„ World champion“.
Mistr světa.
Je to špatně?
Ne, dobře.
Cítím se tam příjemně. Pocházím odtamtud a jsem tam rád.
ČERVENEC 2024
První kolo polské Ekstraklasy!
Lech Poznaň hostí Górnik Zabrze.
Jak už jsem řekl, mám v hlavě, že je to poslední sezona.
V létě mi bude 40.
A to by měl být konec mé kariéry.
Pak si sednu a budu přemýšlet, co dál.
Ale momentálně je to tak, že je konec.
Prostě jste součástí cesty.
V šest dostali nažrat.
Tihle dva ňoumové.
Tak pojď, pojď.
Myslím, že mě všichni znají jako fotbalistu.
Takže se to v tom dokumentu objeví. Logicky.
Zažil jsem hodně krásných okamžiků. A hodně gólů.
ZA CHVÍLI UVIDÍTE
Mistři světa!
I porážek.
To bude hodně nehezký konec.
To k tomu patří.
Dokument trvá 90 minut. Víceméně. Podle toho.
A 70 až 80 % času se věnuje jen fotbalistovi a jeho úspěchům.
A jen 20 % se týká toho, co dělá mimo hřiště.
Kdybych do toho mohl mluvit, otočil bych to.
KOLÍN NAD RÝNEM
1,2 miliony eur, jo?
Jo, tak uvidíme. Uvidíme, co přijde.
Ano?
Lukas se v posledních 10-12 letech neuvěřitelně změnil.
Takového ho lidi nečekají. Čekají fotbalistu.
Ale ne podnikatele, který se z Lukase v posledních letech stal.
Nejspíš to bude moje poslední sezona.
A do té doby jsem chtěl představit kolekci,
která bude poslední.
Nějakou podobnou zeď, kde bude vystavená
kolekce Lukase Podolského na rozloučenou s klubem.
„LP10“ plus všude tady malé logo Górnika Zabrze. Nebo na krku.
Kolik položek to přibližně bude?
- Uděláme nějaký návrh? - Ano.
Chci, aby ty věci byly víc „cool“. Nemám chuť dělat něco takového.
- Jo. - Chápeš?
Radši bych šel tímhle směrem.
Prima střih, prima materiál a jenom čisté logo.
Ta brašna je skvělá, takže bych rovnou…
Nevím, jak se prodávají ti trpaslíci. Je to hodně německý produkt.
Jo, taky nevím. Ale zahradního trpaslíka má snad každý, ne?
Dobře, ale ne takového, který vypadá jako ty.
- Tak ho udělej. - Jo?
To bude úžasný.
A pak mi řekneš množství.
A dole bude cena.
Převedeme ti to. A zbytek už zařídím s klubem.
Jasně.
- Zkrátka a dobře jedem na plný plyn. - Jo.
Z tohohle se ve filmu objeví asi tak pět vteřin.
- Z toho, co jsme právě dělali. - Jo. Jasně.
Celý den myslí jen na projekty a na byznys.
„Jak to můžu udělat lepší, větší? Jak můžu udělat víc?“
Je to jeho celkový přístup.
LETIŠTĚ ŠPÝR
Už jsou tu zas.
Jo, z porážky rovnou na festival. Pro dokument všechno.
Lukas prostě nikdy nespí.
Nikdy vám neřekne: „Teď si dám pár hodin oraz.“
S Lukasem řadíte rovnou šestku. Pořád jedete rychlým tempem.
Jdem na to. Teď!
Hej, Louisi! It’s my life!
Tak jdem.
Ahoj!
FESTIVAL GLÜCKSGEFÜHLE
Tadyhle!
Vybudovali jsme festival od píky
až do téměř dvousettisícové návštěvnosti.
Obvolávat sponzory, obvolávat manažery,
celé to organizovat a tak dál… To mě baví.
Dík, že jste přišli. Opravdu skvělej koncert.
- Ahoj. Lukas. - Ahoj. Kevin. Těší mě.
- Žádný problém! - Všechno dobrý!
Moje žena chce fotku.
- No jasně. - Ale beze mě, jo?
Kde jsi, zlato?
- Jen tuhle fotku. - Poslední.
Dobrý.
Díky, hoši.
- Tak jo. Díky. - Děkujem, hoši.
- Čau. Dík za pozvání. - Díky.
Děkujeme!
Vstávat! Dobré ráno!
Jdeme na to!
- Podolski! - Podolski!
Mám firmu s názvem Mangal Döner.
A Ice Cream United. Společně s Christianem.
„Pojď, budem dělat zmrzlinu.“ „No jasně, zmrzlinu.“
A pak další dvě až tři věci, které už jsou v běhu nebo čekají.
Zajdi si tamhle pro kebab.
Zlé jazyky tvrdí, že jeho kebaby jsou už lepší než jeho kariéra.
Cílem samozřejmě je, aby všechny firmy rostly.
Chci 100, 200 prodejen. To je můj cíl. Vidíš, jak se lidi tváří překvapeně.
Když řekneš, že už máš skoro 60 prodejen,
nejspíš si řeknou: „Do prkýnka. Jak to dělá?“
Je toho hodně, ne? Co tě žene pořád dopředu?
Kdo spí, prohraje. Pamatuj si to.
Dobře, tak já jim zavolám.
Celý den je v jednom kole.
Někdy je v Německu a já nevím, jestli nepřijel jen na dvě nebo tři hodiny.
A večer už je zase v Polsku.
A někdy se až od známých dozvím, že byl v Německu.
Moje nastavení není jednosměrná ulice, spíš křižovatka v Šibuji.
Přechází se všemi směry.
Fotbal, byznys, spousta věcí. I rodina do toho patří.
Spousta lidí přichází a odchází
a pořád se něco děje. Cestování, aktivity…
Často se ptám: Proč si toho pořád tolik bereš?
Vždyť se ti daří dobře.
Proč se takhle zatěžuješ? Ale Lukas jede dál.
Nemáš chuť se někdy zastavit?
ZABRZE POLSKO
17, 18, 19, 20, 1, 2…
Sarapato, sakra, měls čtyři dny volno!
Cvak, cvak.
Přišly nové věci.
Co ti bude scházet, až skončíš?
Když něco děláš celý život, tak ti to někdy chybět bude.
Ale myslím, že za pár měsíců, za půl roku nebo za rok,
netuším kdy, se zase objeví něco nového.
Každá změna je zpočátku těžká.
Ovšem člověk to překoná.
Ale některé věci člověku chybí.
Přijít, posadit se, dát si čaj.
Máš to v krvi, přes 20 let.
A když to najednou ze dne na den zmizí,
sám jsem zvědavý, jak budu reagovat nebo jaké to bude.
- Děsí tě to trochu? - Ne.
„Co bude, bude,“ říkají v Kolíně.
ŘÍJEN 2024
V KOLÍNĚ SE KONÁ ROZLUČKOVÝ ZÁPAS ZA 1. FC KÖLN.
TADY TO VŠECHNO ZAČALO.
V 1. FC Köln jsem začínal v deseti letech. Pak jsem šel k profíkům.
Tohle byl vždycky můj sen. Je to můj klub.
A Lukas Podolski se v bezmála 40 letech vrací jako aktivní profesionál.
Přál jsem si rozlučkový zápas, který by propojil oba tyhle kluby,
1. FC Köln a můj klub Górnik Zabrze.
Dva domácí kluby, řekl bych.
Teď si zahrají proti sobě.
Znovu si zahraju na stadionu, kde začala moje kariéra.
Lukas Podolski, srdečně vítáme v Bundeslize.
Je mu teprve 18, ale už se do něj vkládají velké naděje.
A dává první branku!
Rozloučit se, poděkovat za veškerou podporu během let.
Podolski má prostor, a gól! Gól pro 1. FC Köln. Lukas Podolski!
Všichni trenéři, všichni spoluhráči, se kterými jsem kdy hrál,
mnohokrát díky za všechny ty roky, kdy jsme tu mohli být.
Za sebe i za svoji rodinu.
Proto je těžké se loučit.
Lukas!
- Podolski! - Podolski!
Obešel stadion a diváci ho vyvolávali.
Bavil se s lidmi… Vůbec nechtěl odejít.
Tehdy mi došlo, že tohle je jeho obývák.
Pohybuje se, jako by se na hřišti narodil.
Nejkrásnější věcí je pro něj hrát fotbal.
Fotbal je časově omezený.
Vnímáte, že tohle jednou může skončit?
Ano, je těžké s ním přestat. Uvidíme, co bude po sezoně.
- Šéfe! - Dobré ráno.
- Ó, dneska v růžovém!
Tady nenatáčej, je tu binec! Tady ne!
ČLEN PŘEDSTAVENSTVA
Dnes je výjimečně barevně sladěný.
ČLEN PŘEDSTAVENSTVA
Svatý Valentýn. Dneska je svatého Valentýna.
Náš prezident.
- Takže jdeme dovnitř? - Jo!
Dobrý den.
Jak dlouho bys chtěl hrát?
Nevím.
Ještě jsem se nerozhodl, jestli mám hrát dál, anebo skončit.
Takže ses ještě nerozhodl?
Jak myslíš „nerozhodl“? Momentálně mám v plánu skončit.
Takže na diskuse o podrobnostech smlouvy,
jestli to bude 500 zlotých nebo 1000 zlotých,
na to je ještě brzy?
Vždycky si nechávám otevřené dveře.
Takže netočíme tvou poslední sezonu?
Domnělou poslední sezonu.
„DOMNĚLÁ POSLEDNÍ SEZONA“
Moje hlava není připravená říct: „Tak jo, za pár týdnů to skončí.“
Proto ještě rozhodnutí nepadlo.
Fotbal je prostě nejlepší sport.
Je v něm zábava, emoce… Tohle v běžném životě nenajdeš.
A proto ho miluju.
Je to pro mě droga.
Jestli hledáš něco, co ti nahradí emoce na hřišti…
BÝVALÝ SPOLUHRÁČ
…nikdy to nenajdeš.
Pocit finále, výhra, prohra, atmosféra…
Všechno, co s tím šlo ruku v ruce, skončí. A už se to nevrátí.
A neexistuje nic, co by v tobě mohlo vyvolat podobné emoce.
Není to jen tvoje práce. Je to vášeň.
A navždycky se vzdát vášně…
Je naprosto normální, že k tomu potřebuješ určitou vůli.
Samozřejmě vyvstává řada otázek. Co bude, až to skončí?
Co mě požene dopředu? Nebo kým budu, až tohle všechno skončí?
Lukas teď prochází obdobím změn,
kdy se sám musí lecčeho vzdát.
A vy jste tu proto, abyste s ním prožili fázi života,
která je pro něj velmi obtížná.
Na, vezmi si od taťky.
Lukas se druhým lidem neotevírá rychle.
Musíte s ním strávit mnoho času, mnoho let,
abyste pochopili, jaký je to člověk.
- Raz, dva, tři. - Raz, dva, tři.
Vy vidíte jen fotbalistu, zábavného chlapíka.
- Poldiho. - Mami!
Ale je v něm mnohem, mnohem, víc.
Abyste pochopili Lukase jako člověka a jeho povahu,
musíte se ještě jednou podívat, jak vyrůstal,
jak se vyvíjel a odkud pochází.
Tak pojď, jdeme se podívat na kozu.
Teprve pak podle mě mnoho věcí pochopíte.
POLSKO
Byl konec listopadu 1987. Velmi obtížná doba.
Polsko se stále ani zdaleka nedokáže samo uživit.
Hospodářský vývoj vedl k inflaci a ke zchudnutí obyvatel.
Po drastickém růstu cen si už mnozí lidé nemohou dovolit ani zboží na příděl.
Nevím, jak jsme se dostali do Německa. Byl jsem moc malý.
Ten příběh slýchám jen od otce a od matky.
- Pas. - Cestovní pas.
Ano, to je cestovní pas.
Starý polský cestovní pas.
Á, tady jsem. S mámou.
Tady.
Všichni vyjet nemohli. Moje žena získala vízum z Holandska.
A já jsem ho dostal z Německa. Ano. Provedli jsme to tajně.
Kdo to věděl předem?
Jen já, můj manžel, moje švagrová.
A to bylo všechno. Jinak nikdo.
Nikdo to nevěděl. Sbalili jsme si do auta věci.
Já jsem měl jedno dítě a moje žena měla druhé.
Nevěděli jsme, jestli máme jet, nebo ne. A pak jsme ten krok udělali.
A přijeli jsme sem do Bergheimu.
Přijeli jsme sem za lepším životem. Kvůli dětem.
Přijeli jsme jen s pár věcmi. Nic jsme tady neměli.
Otec si našel práci. A matka dělala uklízečku ve školách.
Uklízela učebny a tak. Ano, začátek byl takový.
Ujala se nás naše babička.
Zpočátku pro mě byla jako druhá máma.
Pomáhala mě vychovávat, starala se o mě.
POKOJ 006 PANÍ PODOLSKÁ
Hezké. Ano, hezké.
Ty sis oblíkla sako?
- Dneska ses hezky ohákla, viď? - Vždyť je neděle.
Jo.
Vždycky to byl hodný kluk.
BABIČKA
No jo.
Byl v naší rodině nejmladší.
Byl ti jeden rok.
- Ne, dva. Dva. Ano. - Jeden… Dva? Ano.
Dva, ano.
Nechtěl jsi chodit do školky. Pořád jsi plakal.
Tohle bylo ve školce. Učitelka mluvila jen německy.
A já jsem jí samozřejmě zpočátku nic nerozuměl.
Babička mě u dveří předala a odešla.
A já jsem nechtěl jít do třídy, ale šel jsem ven.
A tam jsem čekal na kameni do jedné, dvou hodin, než mě zase vyzvedla.
- Sám? - Sám, ano.
Některé děti si ze mě dělaly legraci.
Jako že nerozumím jejich řeči a tak dál…
Naučit se co nejrychleji německy
a adaptovat se na německou kulturu, to bylo velmi důležité.
Když jsme šli někam jíst, moji rodiče často říkali:
„Chovejte se slušně, jsou tu Němci.“
Když jsem byl kluk, dělo se to často.
Když bylo někde hodně Němců, chtěli jsme ukázat, že mezi ně patříme.
Dobré bylo, že jsme bydleli na sídlišti,
kde žili příslušníci asi 25 národů.
Nikdo neřešil, odkud kdo přišel.
Prostě jsme se bavili a hráli na ulici fotbal.
Takhle jsem vždycky běhal na hřiště.
Pořád byl s balonem. Pořád, dokonce i ve vaně.
Neustále měl u sebe míč.
Míč byl pořád se mnou.
Když mě máma poslala nakoupit, vykopl jsem balon,
žongloval jsem s ním ze schodů a takhle jsem šel do obchodu.
Když jsem od rodičů dostal kopací míč, byl jsem šťastný a hrdý.
S tím míčem jsem i spal, protože byl skvělý.
Bylo mu jedno, jak je venku.
Neřešil, jestli je zima nebo prší.
Přišel domů od hlavy až k patě promočený.
Pořád byl na fotbalovém hřišti.
To fotbalové hřiště v Bergheimu
pro mě vždycky znamenalo luxus a svobodu.
Cítil jsem se tam příjemně.
Tam jsem rozkvetl, bylo pro mě vším.
- Jak se tam prezentoval? - Stejně jako dneska. Drsně.
Jako malý kluk byl úplně stejný jako dneska.
Musíš se mu správně postavit, protože má stabilitu,
a vždycky střílí levačkou.
Jeho střely se každý bál. Byla to jeho zbraň.
Prostě jsme se bavili. Pět na pět, šest na šest, sedm na sedm.
Nikdy jsme nepřestali hrát.
Jasně!
Lukase všichni znali. A hřiště bylo…
SESTRA
Když jel člověk na kole, byl tam za šest, sedm minut.
Máma ho vždycky volala.
A ta zpráva se k němu donesla až na hřiště.
„Lukasi, volá tě máma. Musíš domů.“
Dobrý den.
Zrovna jsem ho zamrazila.
Čtyři vepřové a kuřecí. Dobře?
Jo.
Dneska máme nové brambory s koprem,
vepřový kotlet…
- A žampiony. - Řízek!
Řízek, jasně, kotlet. V Polsku se tomu říká kotlet.
Vídeňský řízek.
Jo.
- Mělo by se tam dát víc másla. - Tak sem dej ten margarin.
Bože, ty mě ničíš.
Nedělej scénu.
Máma je taková, že chce všechno dělat perfektně.
Je stejně ambiciózní jako já.
Když ztratí kartu od pokoje, hledá tak dlouho, až ji zase najde.
Když ostatní řeknou, že si nechají na recepci vystavit novou
nebo zablokovat starou,
ona se snaží hledat dál. Nebo opravuje věci tak dlouho, až zase fungují.
Má mentalitu bojovnice, vítězky, a já jsem taky takový.
Vždycky jsem byla nebojácná.
- Myslíte, že to má po vás? - Myslím, že ano.
Jak říkám, skoro ve všem je po mně.
Bylo úžasné, že tak malý kluk
měl takové sebevědomí. Na hřišti prakticky dominoval,
i když byl často nejmenší ze všech.
V zápase měl momenty, kdy dobře přihrál,
velmi dobře centroval a samozřejmě měl velký cit pro výběr místa.
Vždycky měl čich na góly.
Takže mi bylo jasné, že ho zkusíme dostat do 1. FC Köln.
Od roku 1995 jsem byl v juniorce 1. FC Köln.
Každý, kdo došel tak daleko, má v sobě touhu jít ještě dál.
Každý se chce stát profesionálem.
O nedělích jsem hrával za 1. FC Köln v juniorkách U17 a U19.
Začínalo se vždycky v 11 hodin. Kolem třetí nebo čtvrté jsem odešel
a šel jsem ještě hrát fotbal k nám na hřiště.
Samozřejmě jsme dělali i vylomeniny a bavili se.
Jaké vylomeniny jsi dělal?
Všechno možné. Spoustu věcí.
Kradli jsme.
Jednou jsme se vloupali do skladu.
Prodávali jsme vstupenky na tehdejším černém trhu.
Jako junioři jsme od klubu dostávali volňásky.
A prodávali jsme je na černém trhu. Tehdy ještě existoval.
Někteří hráči nebydleli v Kolíně
a neměli čas jezdit o víkendu do Kolína na zápasy.
Takže jsme od nich koupili volňásky za 5-10 marek
a prodali jsme je za 20-25.
Je třeba říct, že Poldi byl tvrdý vyjednavač. Vždycky.
Když mu dávali jen pět marek navíc, řekl, že neprodá.
Na některé zápasy měl člověk 8-10 lístků.
Když se to sečetlo, hodilo to slušnou sumu.
A sbírali jsme kelímky na zálohu.
Někdo si vzal dolní tribunu, někdo horní tribunu.
Nasbíral 10-15 zálohovaných kelímků a nechal si je proplatit.
Co jsi s těmi penězi dělal?
Nevím, nemám tušení.
Sebral všechny svoje peníze, složil je a dělal s nimi takhle: „Koukej.“
Vždycky dělal s penězi takhle. Ještě i dneska.
„Ty nemáš nic. Koukej na mě.“ Vždycky byl při penězích.
Nechlubil jsem se tím ani jsem neutrácel jako blázen.
Křečkoval je.
Byl spořivý. Velmi spořivý.
Zbytek jsem si vždycky ukládal do skříně pod oblečení.
Aby mi to nečmajzla sestra.
On je křečkoval a já je utrácela.
Myslím, že to přesvědčení a tvrdost mám z ulice.
A kluci, se kterými jsem hrál,
v sobě měli přesvědčení a tvrdost taky.
Když jsem tehdy nastoupil k profesionálům,
dával jsem od prvního tréninku najevo, že tam hodlám zůstat.
Tehdy jsme se převlíkali ve starých „katakombách“.
Přišel jsem tam a měl jsem tam dres s číslem 36.
Všechno, o čem člověk jako kluk snil, je najednou reálné. Najednou je to tu.
Už to není sen, ten dres tam opravdu visí,
ty si ho oblíkneš a jdeš do toho se svým týmem.
Lukas Podolski, srdečně vítáme v Bundeslize. Je mu teprve 18,
v lize ještě neodehrál ani minutu, ale už se do něj vkládají velké naděje.
Jako fanoušek jsem sedával na boku za brankou.
A najednou stojíš na opačné straně, jsi toho součástí.
Pomyslel jsem si: Hele, kde ses to ocitl?
Najednou tu byla životní šance
dostat se do 1. FC Köln, do svého klubu.
A jdeme na to!
Podolski!
Má dobrou levačku.
Pro zbytek rodiny to možná bylo překvapení,
ale já už jsem věděl, že to dokáže.
Lottner… Udělal to dobře, a Podolski!
Připadáte si tak trochu jako v pohádce?
Ani ne. Cítím se normálně. Jako vždycky.
Přišel jsem domů z práce a najednou…
Před mým autem stál na parkovišti jiný vůz.
Někdo ho zaparkoval v místě, kde jsem vždycky stál já.
Nahoře jsem mu dal klíče a řekl, že pro něj něco mám.
Šel dolů a tam stálo Audi A4.
Řekl mi: „To je tvoje. Je to dárek.“
Jestli byl šťastný, to by měl říct on.
Co bych měl říkat? „Úžasné!“
Objal mě, dal mi pusu a nedokázal zadržet slzy.
Jo, to nevím. Jestli jsem brečel? Nevím.
Jako dělník bych si takové auto nikdy koupit nemohl.
Takže… A najednou takové auto dostanu zadarmo
a o hodinu později už jsem s ním mohl jet do Wuppertalu.
Táta ho doprovázel na každý trénink.
AUDIOROZHOVOR S MONIKOU PODOLSKOU
Táta byl vždycky autoritativní, ano.
Ale taky byl přátelský. Každý den si volají
a říkají si všechno.
Mají spolu velmi silný vztah.
Samozřejmě musím mít geny nebo něco po tátovi,
protože to byl taky fotbalista.
Nejde jen o to, že mi táta vždycky říkal,
že z ničeho nic nevzejde, ale… Práce k tomu prostě vždycky patří.
Táta vždycky říkal, že ať je to, co chce,
nemáme nic pokládat za samozřejmost.
Že pro všechno musíme něco udělat.
Že nám nic nespadne do klína,
ale musíme si to odpracovat. A teprve pak si můžeme říct, že jsme něco dokázali.
Bundesliga se po zimní přestávce vrací
víkendovým derby mezi 1. FC Köln a Borussií Mönchengladbach.
Kdy to pro tebe osobně opravdu začalo?
Kdy sis poprvé uvědomil, že ses stal profíkem se vším všudy?
Myslím, že to byl gól proti Gladbachu.
Schröder vypracovává příležitost, Podolski se uvolňuje a míč je v brance!
Gól pro 1. FC Köln, Lukas Podolski!
Ta síla jižní tribuny, která tě žene… Dodalo mi to impulz.
Dobrý centr!
1. FC Köln jde do vedení!
Skvělej gól, že? Myslím, že jo.
Podolski! 1:1!
Podolski… A gól!
To je neuvěřitelné!
POHÁDKA O POLDIM
Nastoupíš jako 18letý, 19letý,
hraješ, všichni tě oslavují, podporují tě…
Podolski! A 2:0! Skvělý gól!
Děly se neuvěřitelné věci,
přestože tam Lukas nebyl tak dlouho.
V Německu tehdy nebylo tolik hrdinů, tolik mladých hvězd,
a on byl díky své zábavné osobnosti od začátku oblíbený.
Nedávno ještě stál mezi fanoušky.
A teď má vlastní fandy.
Píšou mi, že se mnou chtějí mít dítě.
A dolů napíšou číslo, abych se s nima spojil.
Ale to neudělám.
- Nemáte ještě auto ani přítelkyni? - Jasně, fotbal je na prvním místě.
Jakou roli hrály dívky, když jste byl teenager?
- Vůbec žádnou. - Vůbec žádnou.
Nikdy jsem neměl přítelkyni, ani jako teenager.
Vždycky jsme jen hráli fotbal.
Kluci vždycky jezdili na víkend do Kolína, pařili tam
a pak mi říkali: „Poznal jsem tam úžasnou kost,“
jak to tak mezi kluky bývá.
Ale já jsem byl pořád doma, případně jsem měl v sobotu nebo v neděli zápas.
A pak přišel kamarád a povídá: „Hele, znám jednu Polku.
Ty jsi z Polska, ona taky, je to blondýna a já ji znám.
Seznámím vás.“
Takže jsme se sešli, popovídali si a…
a bylo to.
Sešli jsme se na školním dvorku, u pingpongového stolu.
Šli jsme spolu na pumpu a dali jsme si tam něco k pití a tyčinku Mars.
Na tu si vzpomínám. A pak jsme se šli projít.
Na půlku večera.
On hodně mluvil o fotbalu a taky o své rodině
a mně docela rychle došlo, že máme stejný přístup k životu.
Proto došlo i na druhé rande. A na třetí.
A jeho svatba? Propánajána!
- Ani o tom nechci mluvit. - To byla svatba!
To tedy byla svatba! Tři dny. Něco dojemného.
- Sen. - Opravdu dojemné.
- V kostele. - Byl to sen.
Překrásné. Nádhera. Celé tři dny.
Bylo to jako velká voda.
Člověk si zpočátku neuvědomoval, že do toho musí dorůst.
Ale měla jsem radost. Věděla jsem, jak je to pro něj důležité.
Ne to, že je známý a slavný,
ale že může hrát profesionální fotbal, nosit dres.
Nejspíš už na začátku viděla, že do toho vkládám tolik energie,
že jsem tak soustředěný a tolik to chci, že ustoupila do pozadí
a umožnila mi, abych si splnil svůj sen.
Byl jsem s jednadvacítkou a najednou mi zavolal Rudi Völler.
„Pojedeš na tréninkový kemp reprezentace.“
Rok 2004 s Rudim Völlerem. Ano, tehdy začal.
Byli jsme tady úplně vyřízení.
Lukas Podolski nastoupí
jako druhý debutant vedle Schweinsteigera.
Byli jsme vyřízení, a on ho pak neposlal na hřiště.
Hra zatím nebyla přerušena, takže Podolski nemůže střídat.
Stále se rozcvičuje.
Říkali jsme si: „Proč ho tam ještě neposlal?“
Konečně je hra přerušená.
Útočník Kolína nastupuje jako třetí nejmladší nováček
v poválečných dějinách německé reprezentace.
A pak najednou hrál. A my byli šťastní. Doslova jsme ho hltali.
Tehdy jsme tam byli s Bastim.
Jeli jsme naplno.
Podolski, gól!
Ano! Deset minut před přestávkou je to 3:0.
A byli jsme i na mistrovství světa 2006.
Očekávání byla obrovská.
„NA MS SÁZÍME VŠECHNO NA POLDIHO“
Všichni věřili, že nás Lukas Podolski sám dotáhne k titulu.
Jakmile se takový dojem vyvolá,
musíš ty osobně vystřílet Němcům titul mistrů světa.
Párkrát jsem to četl. „Poldi to dokáže.“
Jsi z toho nervózní, nebo s tím tlakem dokážeš žít?
Noviny toho píšou hodně,
ale já na sebe nemusím vyvíjet tlak.
Fotbal mě prostě baví a chci to předvést.
No vida. Člověk by mu to skoro chtěl uvěřit.
Byl soustředěný na to, co musí udělat,
a měl v sobě dar nastoupit do utkání
bezstarostný a nezatížený.
Pro mě to bylo na MS 2006 jednoduché:
Jsi tady, dej do toho všechno a hraj.
A jdeme do protiútoku. Schneider na Podolského…
Úžasná branka! Tohle je božské! To je nádhera!
Klose se prokličkoval a jde na branku… Gól!
Autorem branky je Lukas Podolski!
Byl jsem na všech zápasech, sledoval jsem je od začátku do konce.
Všechny zápasy jsme viděli naživo.
Klose.
A opět Podolski! To není možné!
Neuvěřitelné!
Když slyším „Poldi a Schweini“,
něco se ve mně rozzáří, úžasná radost.
- Lukasi, vstávej. - Ahoj.
No tak! Jde se na zápas!
Tak vstávej, lenochu.
Prostě dva dobří kamarádi, kteří si skvěle rozumějí.
Takové to mezi náma nakonec bylo.
- Tímhle se ten parchant láduje. - Nech toho, Schweini.
Taky jsem ho navštívila.
Měly jsme dovoleno je v určité dny navštěvovat.
Přinesla jsem mu pytlík s čipsy.
Ty byly ode mě, ne od Lukase.
Proto mi přišlo legrační, když se toho chytili.
Že prý Lukas takhle jí.
Koukejte na to.
Dobré na nás bylo,
že jsme si neuvěřitelně seděli na hřišti.
Zároveň jsme spolu dobře vycházeli a bavili se. A to se lidem líbilo.
Německo, Argentina. Po prodloužení přijde penaltový rozstřel.
SRN-ARGENTINA ČTVRTFINÁLE
Rozhodně od něj nečekejte, že si nadělá do kalhot.
Bylo jedno, jestli jde o penaltu, o soupeře nebo o spoluhráče.
Oba týmy na předchozích MS penaltové rozstřely vyhrávaly.
Dnes to bude jiné.
Vzpomínám si na těžké chvíle, třeba na penaltu proti Argentině.
Sešli jsme se a trenér se zeptal, kdo se na to cítí a má dobrou střelu.
Řekl jsem, že jsem připravený a chci kopat. Byl jsem druhý nebo třetí.
Mě už vystřídali, takže jsem na penaltu jít nemohl.
Říkal jsem si: „Díkybohu, že je tam on.“
A nyní Lukas Podolski.
Pro tohle chtěl hrát člověk profifotbal.
Být připravený, být si jistý sám sebou a poslat míč, kam je třeba.
Lukasi, pošli ho tam.
Podolski!
Nepodělal se z toho.
Na zápasy jsme jezdili přes celé Německo.
A Lukas všechno organizoval.
Měli jsme auto, hotel, jídlo i vstupenky.
STRÝC
A po zápase Lukas samozřejmě přijel.
Naboso. Klinsmann ho pustil, protože mu přijela rodina.
A v noci jsme jeli autem zpátky.
Odvezl nás před hotel.
Jel moc rychle a zastavila ho policie.
Policista se na Lukase podíval a říká:
„Nashle.“ Nechal nás jet.
I když překročil v obci rychlost.
- Takže byl jako nějaký bůh. - Ano.
Lukas Podolski zvítězil v hlasování o nejlepšího mladého hráče MS.
Jednadvacetiletého fotbalistu vybrala FIFA.
Jak se na svém prvním MS cítíte?
Jak se na svém prvním MS cítíš?
Jsem šťastný. Dali mi cenu…
Propána. Zase je jenom se ženskejma.
No tak, Schweini. Odprejskni!
Na tomhle MS začínali taky Ronaldo a Messi.
Ti jsou stejně staří jako Lukas.
A už tehdy to byli dobří fotbalisti.
Ale oni vybrali Lukase.
Rozhodně mě to motivuje k tomu, abych dál pracoval na své kariéře.
Byl to skvělý zážitek pro celou rodinu i pro Lukase.
Jsem jako novej. O pět let mladší.
To nejmíň!
- Pryč s tou hrůzou! - Teď nevypadáš na 40, ale na 30.
Můžeš hrát dál. Na Ekstraklasu je to ideální.
Už mě z toho bolí hlava.
Lukasi, budeš hrát i v příští sezoně?
- Nevím. - On neví!
Podolski!
Začátek tohoto roku byl pro Lukase velmi obtížný.
On to neřekne, ale já jsem to viděl.
Jako by nebyl v dobrém rozpoložení.
Stále 0:0. Sedmaosmdesátá minuta.
Lukas Podolski, který před 15 minutami střídal.
Tohle je neslavný zákrok.
Siedlecki má další šanci!
Tohle je zákrok na žalobu!
A ty si takhle vykračuješ, sakra!
Nasprintuj, sakra, sklepni si balon a hraj!
A je to 2:0.
Ale to je jako mluvit do zdi.
Ser na schémata, hraj tak, jak to na hřišti cejtíš.
Možná mu nevyhovovala ta nutnost nějak se rozhodnout.
Několik týdnů nebyl přítomen.
Řekl: „Na konci ledna vám dám vědět.“
To neudělal.
„Potřebuju ještě dva týdny.“
„Musím to probrat s Monikou.“
Vůbec nic neříká.
Co se mu honí hlavou?
Měl to v hlavě, každopádně.
Byl rozervaný. Dokonce se ptal dětí, co by měl udělat.
Dáš si kuřátko? Nebo chceš radši klobásku? Kuřátko? Dobře.
Vždycky se ptal: „Tak co myslíte, měl by táta ještě hrát?“
Když se nad tím opravdu zamyslel, bylo to pro něj těžké.
On opravdu neví, co dělat.
Někdy si říkám, že už toho bylo dost.
A jindy si říkám, že půjdu dál.
Když na tréninku vidíš, že jim pořád stačíš,
že na polskou ligu pořád máš,
tak si řekneš: „Proč bych se měl vzdávat něčeho, co tolik miluju?“
Ello!
Není pro to důvod. Jediným důvodem je rodina.
Tohle jsou přesně ty záběry. Musím předstírat, že šlapu,
jinak mi řeknou, že je to elektrokolo.
Yalla!
Ello.
Řekni, Ello: „Kozel Hennes“.
Můžeš jet rovnou tam, miláčku. Můžeš jet rovnou tam.
Mayo, tamhle odboč doleva, mají tam zmrzlinu.
- Tak jedem dál, jo? - Dělej!
Kdykoliv jsem doma s dětmi a s rodinou,
mám pocit, že teď je čas říct… Že je víc času na jiné věci.
Děti se léta musely obejít bez něj.
Z toho, že už není v reprezentaci, má největší prospěch Ella.
On už tolik necestuje.
Ale řekla jsem mu, že i když chce pořád hrát, musí si vyhradit dost času na děti.
V posledních letech jsem neměl čas přemýšlet o celé své kariéře.
Posadit se a říct si: „Kde všude jsem vlastně hrál?
Které momenty byly hezké?“
Pak si uvědomíš, co ti chybí nebo čeho jsi dosáhl.
Nejtalentovanější německý útočník jde do nejúspěšnějšího německého klubu.
Stane se z něj jeden z nejdražších fotbalistů světa.
A to je gól!
Lukas Podolski střílí svou vůbec první branku za Bayern!
Jaké to pro vás bylo, když přestoupil do Mnichova?
Když někoho chce Bayern Mnichov, tak do toho všichni jdeme.
Prachy, prachy, a všechno je fajn.
Bydlení u jezera… Nádhera, taky bych šla.
Byl jednou z mladých hvězd mistrovství světa.
Takhle na něj pohlíželi, když tam odcházel.
Spolu s Bastianem Schweinsteigerem byl samozřejmě
střeleckou hvězdou reprezentace, i v Poháru konfederace a tak dál.
Očekávání byla vysoká.
Jedinou nevýhodou bylo, že jsem byl mimo domov.
Předtím jsem vždycky bydlel s rodiči.
Poprvé jsem se staral sám o sebe.
Poprvé mě na trénink nevozil táta
a máma mi doma nevařila.
Mnichov byl obrovský krok, protože ležel daleko od Kolína.
Žádná rodina nebyla nablízku.
A Lukas byl vždycky se svou rodinou.
Mimo své kamarády, mimo své prostředí…
Přijdeš do nového města a jsi úplně sám.
Ale já se soustředil na fotbal.
Začátek byl pozitivní. „Princ Poldi, kluk z Kolína“.
Ale pak jednou zahraješ špatně.
A přijde kritika, noviny…
Média už tě nechrání, ale útočí na tebe.
PODOLSKI A BAVOŘI - NEPOCHOPENÍ?
Hrajete méně zápasů, ve kterých o nic nejde, protože na vás
pořád tlačí konkurence.
Ne nadarmo se říká, že FC Bayern je jako nádrž plná žraloků.
PRINC V BAVORSKÉM KRÁLOVSTVÍ NIC NEZNAMENÁ
Když se podívám na své zápasy a statistiky, řekl bych,
že po sportovní stránce to bylo v Mnichově dobré.
Nebyla to špička ani nic super, ale dobrý.
V Bayernu nemohl hrát pořád. Musel ukázat, co v něm je.
Problém byl v tom, že nešlo vždycky jen o něj.
On chce prostě hrát.
Musel si projít i touhle zkušeností.
Tak to prostě bylo.
Musel se cítit frustrovaný.
Ale nikdy to nedal najevo.
Nikdy to nedal najevo okolnímu světu ani klubu.
Nikdy jsem bratra neslyšela fňukat.
Když se cítí špatně, ani si toho nevšimnete.
Myslím, že ho všechny tyhle situace zocelily.
Náš největší talent Lukas Podolski je terčem kritiky.
Prožívá trochu těžké období.
Lukasi, vítejte v Harryho klubu ME.
- Jsem rád, že vás tu máme. - Už se těším na zápas.
Lukasi, podle toho, co se proslýchá ze Säbener Straße,
není trochu zklamání dělat náhradníka hráčům
jako Luca Toni a Miro Klose?
Mně je to jedno, jedu na plný pecky. Hrajem pro tým.
A rozhodně mám smlouvu tady v FC Bayern.
Mezi Bayernem a mnou není žádný komunikační problém.
Vyjadřuju se jasně.
Tak, aby mi všichni rozuměli a vyznali se v tom.
A každý k tomu může něco říct.
Vyznáte se trochu v politice? Víte vůbec, jak se hlasuje?
Jasněže vím, jak se hlasuje, ty šmejde.
Na svý nokii mám i hlasovací vytáčení.
Pro mě to bylo podobné jako kritika sportovního výkonu.
Člověk je z toho skleslý.
Můj milý deníčku, tady Lukas, eh?
Profifotbal je trochu jako studium germanistiky, eh?
Musíte nasbírat body,
po pár letech skončíte a nevíte, co se sebou.
Basti a já musíme honit Philippa Lahma
po klubovně Bayernu s mokrým ručníkem, eh?
Snažíme se ho přetáhnout přes zadek, eh? Je to fakt pecka!
Chtěli si z něj utahovat,
protože se neuměl vyjadřovat tak zřetelně jako ostatní.
Já osobně bych něco takového neudělal člověku, který má polské kořeny,
kdybych věděl něco o jeho minulosti a původu.
To, co říkal, už bylo podle mě trochu přes čáru.
Zvlášť když útočili i na rodiče, na babičku z matčiny strany.
Jako by říkali, že mě nenaučila pořádně mluvit.
Vůbec nám to nepřipadalo vtipné, ale co s tím chcete dělat?
Co máte v takovou chvíli udělat?
POLDI PODNIKÁ PRÁVNÍ KROKY PROTI WDR
NEMUSÍM SE NECHAT TAKHLE URÁŽET
Jestli má pocit, že se k němu chovají nefér, což je podle mě trochu úzkoprsé,
má možnosti, jak se účinně bránit.
…v posledních deseti dnech i před námi novináři.
Jen procházel kolem kamer a všechny rozhovory odmítal
stejnými slovy: „Ne, nic nebude.“
Ne, nedám vám ho.
- Co to s ním udělalo? - Víc přemýšlí.
Je méně bezstarostný.
„Co ti lidé chtějí?
Je to pozitivní, negativní? Co se může stát, když řeknu tohle?“
Hodně díky tomu dozrál.
WÖRTHSEE MNICHOV
Hele, tamhle. Ty hory jsou krásné.
V létě je tohle jezero úžasné.
Prostě paráda.
- Plaveš v něm? - No jasně. Normálně.
Po euru to vypukne.
Volá mi manželka.
My se známe.
Haló?
Ahoj, zdravím.
Teď nemůžu. Zavolám za pět minut.
Opravdový reportér.
Až do Mnichova se všechno točilo jen kolem fotbalu a našeho vztahu.
Nebyla v tom zodpovědnost.
Prima. Přesně tak.
A pak se stal tátou.
Vždycky si to přál, ale teď se to opravdu děje.
Mít dítě, malého človíčka,
a převzít za něj zodpovědnost, to byla obrovská věc.
Pro něj, ale i pro mě.
Lukas byl během týdne pryč, o víkendu pryč…
Byl doma dvakrát týdně, dohromady dva dny v týdnu
a já byla s dítětem sama.
Jako sportovec nerozhoduješ sám o tom, kam půjdeš.
Dneska jsi tady a zítra už jsi někde jinde.
V životě dítěte existují chvíle, které jsou něčím výjimečné.
A on u nich často nebyl.
Když jsem byl pryč od Louise, hodně jsem tehdy brečel.
Když jsem třeba věděl, že odjíždíme na tři, čtyři, pět týdnů,
bylo těžké pustit to z hlavy.
Myslím, že je to oběť, kterou prostě jako fotbalista přinášíte.
Nechoval se sobecky, ale taky vůbec nezměnil chování.
Prostě jsme… pokračovali jako předtím. Ale teď už s dítětem.
- Teď. - Jasně, teď.
Hraj to po druhé straně.
Mladej!
Ještě, ještě, tvrději! Bravo, Poldi!
Balon!
Dej mu!
Tak do toho! Hlavičku, mladej!
Teď!
Dobrý, mladej!
Skvělý, Louisi!
Jasně, hochu!
Musí to tak být. Dal ji díky tlaku.
Když jsou lidi pod tlakem, začnou fungovat.
Jaký táta, takový syn. Nebo jak se to přesně říká?
SYN
Takhle?
Když točíme dokument o tvém otci, co by v něm podle tebe
bezpodmínečně mělo být?
Jeho humor, jeho zábavnost, to jsou rozhodně jeho charakteristické rysy.
Jenže to už většina lidí ví. Ale…
No vidíte.
- Nevadí, když nás bude poslouchat? - Jo, klidně.
Tak co? Dobrý?
Obraz je fajn, světlo taky, je to hezky sestříhaný.
Jako táta je zábavný, jo. A taky není nejstarší.
Takže dokáže přijmout vtip. Můžete si z něj dělat legraci.
Připadá ti někdy trapný?
Ne, to ne. Naštěstí ne.
Popiš mi, jaký je jako otec.
Složitý. Jediný otec svého druhu. Limitovaná edice.
Vidíš, nedal to. Musíš prostě…
- Jo. - Musíš doopravdy chtít.
Musíš to z hráčů vymáčknout.
Musí zvracet.
Každý z těch kluků na hřišti se chce stát profesionálem.
Ale musíš mít velké štěstí.
Vyhýbat se zraněním a…
Škola je taky důležitá.
- Co? Už s tím zase začíná. - Ale jo.
Co ten o tom ví?
Ale profík…
Co bude, to bude.
- Zkusil jsem to. - Co?
Chtěl jsem na bližší tyč. Ale blbě jsem trefil.
Odtamtud to musíš posílat do rohů.
- Ten balon byl moc dlouhý. - Měls moc času na přemýšlení.
- Jo. - Jo.
- Chtěl jsem ho obehrát. - První hattrick, co?
- Jo. - Nebo ne?
V Górniku druhý nebo třetí.
Ale tuhle sezonu první.
- Jedeš se mnou domů? - Jo.
- Tak se vysprchuj a přijď. - Oukej.
Ale fofr, ne jako vždycky.
Když moc přemýšlíš, stane se něco podobného.
Když kopeš plným nártem, musí to jít do rohu. Plný nárt.
- Bylo to moc jednoduché, ne? - Jo, moc jednoduchý.
Tu a tam se ho zeptám, jestli toho nechce nechat,
ale vždycky mi odpoví, že ho to pořád baví.
Pořád miluje fotbal tak jako kdysi.
Táta mi taky vyprávěl spoustu historek, jak se tady dostal k fotbalu.
Tohle je jeho domov. Narodil se tu, naučil se tu hrát fotbal.
Vždycky jsem cítil zodpovědnost vůči klubům, kde jsem hrál.
Zvlášť tady, protože je to svým způsobem domovský klub.
Cítím zodpovědnost, protože chápu, že mě potřebují na hřišti i mimo něj.
Klub je ve složité situaci, i finančně.
Chtěl jsem přijít jen na rok, zahrát si a skončit.
Jenže pak se dostavila ta touha, jako v byznysu:
„Pokusím se s klubem něčeho dosáhnout.“
Teď mám jednání.
Chceme přebudovat fitnesscentrum a lázně.
PŘÍPRAVKA GÓRNIKU ZABRZE
Trochu zainvestovat.
Dobrý den.
- Dobrý den. - Dobrý.
No tak. Pokračujte v hovoru. „Kurva“ a tak dál.
Copak? Došlo vám?
- Máte trénink, nebo zápas? - Trénink.
Nemá to být pětihvězdičkové zařízení.
Musíme zachovat charakter tohohle místa.
V těchhle místnostech postavíme studený a teplý bazén.
A sauna přijde sem, ne?
Sauna nebo sprchy. Kdysi to všechno fungovalo.
Rychle zajedu pro architektku. Ukáže nám první projekt.
Můžete něco vytvořit. A to je zábava.
Investovat. Motivovat lidi.
Aby viděli, že se to někam posouvá. Pomalu, ale posouvá se to dopředu.
A na podlahy navrhuju tohle. Dlažbu 0,5.
A na zdi?
Možná tohle. Ale přemýšlím ještě o téhle možnosti.
A co kdybychom udělali dlažbu i obklady ve stejném dekoru?
To by šlo. To už záleží na vás.
- No tak vezmeme tohle… a možná i tohle. - Dobře, pojďme tímhle směrem.
Když odpadne člověk, který drží klub při životě a je tam lídrem,
může se totéž stát klubu, protože ještě není nastavený tak,
aby mohl říct, že dokáže pokračovat bez něj.
Proto má člověk zodpovědnost vůči týmu, vůči lidem,
vůči fanouškům i regionu.
A já vím, že ta zodpovědnost tady je.
Tamhle.
KOLÍN NAD RÝNEM
Po posledních letech, které Lukas strávil v Polsku,
kde měl s celou rodinou spoustu aktivit,
začal podle mě mnohem víc vnímat domov.
V Polsku opět našel svého druhu domov, ale jeho pravým domovem bude navždy Kolín.
Vítejte v Kranhausech.
Trochu tady vyvětráme.
LUKASŮV BYT KOLÍN NAD RÝNEM
Nádhera, nádhera.
Vypadá to jako…
Jako na pohlednici.
Viva Colonia!
- Jednou to zvládneš i ty. - Jo.
Tak si to oblíkni a pak si střihnem to číslo.
Jako Santa Claus.
Úžasné! Padne jako ulitý.
- Má zůstat rozepnuté? - Ne.
Kolín nade vše!
- Dobré ráno. - Dobré.
Dobré ráno.
- Ahoj! - Dobré ráno. Já jsem Andreas.
Dobré ráno.
- Dobré ráno. - Dobré, dobré, dobré.
Dobré ráno vespolek.
Zdravím. Dobré ráno.
- Dobré ráno. Dobré. - Zdravím. Friedrich.
Máte na tom autě hudbu? Všechno tam je?
Jasně. Jsi nervóznější než my.
Ne, ale musí to mít nějaký řád.
- Organizaci. - Bavte se.
A je to tady.
Je fajn, že jste tady! Všechno nejlepší! Dobře se bavte!
A pozdravte Lukase Podolského! Kolín nade vše!
- Nade vše! - Lukas!
- Nade vše! - Hej!
Hele, koukej na to.
Já jsem doma všude. Ale Kolín pro mě moc znamená, stoprocentně.
- Princ Poldi by se měl vrátit do Kolína. - Proč?
Je to dobrý hráč a Bayern už ho nevyužívá.
VRAŤ SE DOMŮ, POLDI
KOLÍN STŘÁDÁ PENÍZE NA PODOLSKÉHO
Přiveďte Lukase, přiveďte Lukase zpátky domů…
Celý Kolín si přál návrat marnotratného syna do Geißbockheimu.
PŘESTUP PODOLSKÉHO DOTAŽEN
Chtěl jsem se vrátit do 1. FC Köln, strašně jsem se zase těšil na klub
a na fanoušky, protože mi chyběli.
Láska ke stadionu a k fanouškovskému jádru nikdy nevyprchala.
Vždycky jsem patřil k fanouškům, býval jsem členem ultras.
Ať máte něco na fotku.
POLDI JE ZPÁTKY
Ten poprask, ta euforie… Na trénink přišlo 30 000 fanoušků.
Byli tam ze všech médií. Každý o tom informoval.
A já byl tehdy samozřejmě šťastný.
Všichni mi říkali, že se Poldi konečně vrací domů.
Telefon mi explodoval.
- Lukas Podolski! - Lukas Podolski!
Ten návrat dodal klubu neskutečný impulz.
Víra ve slavný 1. FC Köln se vrátila.
Tenhle klub potřeboval tvář.
A tou tváří je Lukas Podolski.
Mám takovou povahu, že chci vždycky odevzdat 100 %.
Jako fotbalista jsi pořád soustředěný.
Vidíš jen fotbalový míč, trénink a zápas.
A někdy zapomínáš na to ostatní.
V Kolíně to někdy bylo šílené. Člověk ani nemohl vyjít z domu.
Obklopovaly vás hromady lidí.
Vyfoť nás!
V té době jsem se s tím dost těžko vyrovnávala.
Musela jsem se o něj dělit s miliony lidí.
Dnes a denně, den co den.
A možná jsem zrovna procházela fází, kdy jsem ho potřebovala víc.
Hrál jsem fotbal, ale místo abych neděli strávil s Monikou
nebo šel na procházku s Louisem, vyrazil jsem s kamarády na hřiště
a pak se s nimi šel někam najíst, místo abych dělal něco s rodinou.
Možná jsem dál žil tak… jak jsem si tehdy myslel, že musím žít.
A tehdy jsem řekla: „Běž někam do vlastního bytu,
nech nás chvíli být a o všem přemýšlej.
Protože když jsi tady, štveš mě, já pak na tebe křičím a ty na mě taky.“
V Kolíně byly chvíle, kdy jsme spolu několik týdnů nemluvili.
Buď jsme byli rozhádaní nebo jsme se celé týdny neviděli.
Teprve když se fyzicky a vědomě odloučíte,
začnete o věcech přemýšlet.
A když oba dospějete k závěru, že to chcete
a že bez sebe nemůžete žít, přemýšlíte, jak věci zlepšit.
Řešíte to rozhovory, emocemi a rozhovory.
Jedna strana s tím pak musí souhlasit a druhá strana taky.
Nějak jsme k sobě zase našli cestu.
A taky si myslím, že celý tenhle příběh,
třeba to, že jsme spolu byli úplně od začátku
a že jsme se poznali ještě jako „normální lidi“,
což bych dal do uvozovek,
že nás to po lidské stránce posílilo.
Lukas chtěl zpátky do Kolína, protože mu chyběla rodina,
chybělo mu prostředí a jednoduše mu chyběl i klub.
Ale nejspíš podcenil, co všechno to znamená pro něj.
Radost z fotbalu tady pořád byla,
ale dalo se poznat, že je to jiné než dřív.
Vracíte se jako superhvězda a všichni se na vás dívají,
všichni novináři, všichni hráči.
„Podolski, no tak, udělej něco.“
Přihrávka na Podolského a Lukas Podolski střílí levačkou!
PO ŠPATNÉM ZAČÁTKU SÁZÍ KOLÍN NA PODOLSKÉHO…
Všechno stálo jen na něm.
A on se s tím z pozice, ve které byl, nedokázal popasovat.
Philipp Lahm. A kdo tuhle přihrávku zachytil?
Lukas Podolski.
Myslím, že to byl problém. Zodpovědní lidé mě neochránili.
Nechali věcem volný průběh. Nepředhodili mě sice vlkům,
ale řekli: „Tak jo, Lukasi, schválně jestli si s tím poradíš sám.“
VĚČNĚ JAKO NA HOUPAČCE
Už neexistoval 1. FC Köln, existoval jen 1. FC Lukas Podolski.
POCHYBUJÍCÍ PRINC
BOJ O ZÁCHRANU
Lukas Podolski nemůže první ligu zachránit sám.
V Kolíně zní závěrečný hvizd a bude to velmi nepříjemný závěr.
Hráči běží do kabin a nemají příležitost se rozloučit.
Je to poslední rána za černou sobotou.
SESTUP V KOLÍNĚ
Je jasné, že tohle je pro mě nejtěžší okamžik
za poslední roky.
A když sestoupíte v posledním kole…
ČERNÝ DEN PRO PODOLSKÉHO
Myslel si: „Vrátím se do Kolína a zůstanu tam napořád.“
MŮJ PRINCI! AŤ SE DAŘÍ
Ale v určité chvíli si uvědomil, že si to takhle nepředstavoval.
Řekl si: „Asi potřebuju něco jiného, abych se dál rozvíjel,
získal nové zkušenosti.“
Někteří hráči nikdy neodešli z Německa.
Hráli jen za jeden nebo dva kluby.
Já jsem jiný.
Takže když mi zavolal Arsène Wenger, neváhal jsem.
Londýn, Arsenal, stadion, trenér…
Všechno sedělo. Sbalil jsem si věci a jel jsem.
KOLÍN NAD RÝNEM - LONDÝN
Máme záběry z Arsenalu, které bychom rádi použili.
- Jenže stojí **** eur. - To musí být ve vaší režii.
O kolik lidí se jedná?
Simone, Nico, Gerrit, Frank, Pivo a tadyhle šéf.
Každý dá **** a je to.
PENÍZE SE VYBRAT NEPODAŘILO.
PROTO NÁSLEDUJE JEN FOTKA.
Ahoj, Lukasi, rád tě poznávám, kámo.
Teď se naučíš něco málo z londýnského slangu.
Když řekneš: „Jdu s jabkama a hruškama,“ myslí se tím schody.
Dokážeš to zopakovat?
S jabkama a scho…
A pak se na mě ptali z Interu Milán. Dobře jsme si popovídali.
LONDÝN - MILÁN
„POMALÝ A TUČNÝ“ OSTRÁ KRITIKA PODOLSKÉHO
Po bitvě je každý generál.
MILÁN - ISTANBUL
Vždycky jsem měl k Turecku vztah. Díky svým tureckým kamarádům.
Byl jsem hrdý, když ta nabídka přišla. Dlouho jsem se nad ní nerozmýšlel.
A prožil jsem tam skvělé období.
Rohový kop pro Galatasaray, hlavička, a míč si nachází cestu do sítě!
PODOLSKI ZÍSKÁVÁ S GALATASARAY PRVNÍ TITUL
A když přišel zájem z Japonska, řekli jsme, že ano, chceme ten krok udělat.
A chceme to zažít i jako rodina.
Chci lidsky dozrát a poznat novou kulturu.
Proto jsme tam šli.
V Japonsku jsme točili čtyři dny. Proč vlastně?
Já Japonsko miluju. Panuje tam skvělá atmosféra.
Dobrý den.
Dobré jídlo.
Lidi jsou uvolnění.
Je tam struktura, platí tam pravidla.
Tři, dva, jedna, teď.
Devětadvacet.
Jsou tam horké prameny, spousta věcí k vidění, příroda a tak dál.
Tohle je ze všeho nejdůležitější. Hezky si ho namydlit.
Hezky namydlit trubku.
Jako u instalatérů. Trubka je základ.
A… sumo.
Teď!
Ještě jednou, znovu!
Mockrát děkuju!
Myslím, že to tam bylo hezké a důležité.
Proto jsem do Japonska chtěl.
Děkuji, mockrát vám děkuji.
- Ahoj. - Jak se máš?
Dobře. A ty?
Dneska výhra, co?
Jedině výhra. A co ty? Dobrý?
Já dobrý, fajn.
- Tak… - Uvidíme se po zápase, jo?
- Vypadáš dobře. Ve formě. - Jo, pořád se udržuju v kondici.
- Hraješ někde? - Jo, pořád hraju. V Polsku.
- Ano? - Jo.
- Ve kterém klubu? - Górnik Zabrze.
Bude to poslední sezona?
Jo, možná v květnu skončím. Možná.
- V květnu? - V květnu končí sezona.
BÝVALÝ SPOLUHRÁČ
Zvažuju to. Ale možná budu ještě rok hrát, nevím.
Umíte si ho představit v důchodu?
Myslíte, že si dokáže zvyknout na život bez fotbalu?
Já už nehraju dva měsíce. Ale Lukas je člověk, který…
Který dokáže myslet i na jiné věci než na fotbal.
Když se člověk ocitne mimo fotbal, myslím, že nejdůležitější je
najít si jiné aktivity, motivace a projekty,
kterým se můžete věnovat.
Takže jsme řešili téma…
- Momentálně nemáme žádné dětské menu. - Ano.
Přitom k nám chodí spousta rodin, které by si dětské menu přály.
Takže jsme řešili, co se s tím dá dělat.
- Tohle je prototyp? První verze? - Přesně tak.
- A taky uděláme karnevalový kelímek. - Přesně tak.
Karneval, mistrovství světa, Euro, například v německých barvách.
Musíte hned vyjet ten kelímek s Poldim.
Je na něm přímo můj obličej.
Když se to dobře vykomunikuje, tak za tím lidi půjdou.
Myšlenka je skvělá.
- Pojďme do toho. - Jo.
Mám firmy a ty mě baví,
investuju do nich stejně hodně jako do fotbalu.
Ale něco se musí obětovat.
Jasně, radši bych teď seděl doma.
Ale odpočívat můžu, až budu mrtvý.
Samozřejmě mám rodinu, děti,
ale taky mám zodpovědnost za všechny svoje ostatní projekty.
Běží poslední vteřiny a je tady útok dva na dva. Kruse! Max Kruse!
- Páni, Max „Šíša“ Kruse! - Max Kruse.
A je to 4:2.
Kolik toho naspíš, když jsi tady?
Jo, předevčírem jsme hráli venku,
domů jsme přijeli ve tři ráno.
Dneska ráno trénink a pak jsem jel tady.
Je na něm poznat, že bývá trochu vyčerpaný,
trochu unavený, nejspíš toho moc nenaspí.
A pak mi třeba napíše v šest ráno.
Tak jo.
Člověk má míň času na soukromé věci.
Ale nemůžete mít všechno. Občas se musíte něčeho vzdát.
Nicméně myslím, že až nebude v centru dění fotbal,
budu mít zase víc energie, víc síly a víc volného času.
- Je to trochu paradox. - Co je paradox?
Na jednu stranu prohlásíš, že bys chtěl mít víc času na rodinu,
ale pak letíš na dvě hodiny do Berlína na halovou Baller League.
- Takhle jsem to řekl? - Ano.
Dokud se firmám daří, člověk je aktivní a tak dál,
musí to umět nějak skloubit.
- Myslíš, že… - Ale tak to bylo vždycky, takže…
Ale proč to vlastně děláš? Co tě žene vpřed?
To nevím.
Abyste něco dokázali a měli lepší život, musíte na tom pracovat.
To je jeho přístup k životu, který si sám na sobě prožil.
A pořád ho v sobě má. Nikdy se ho nevzdal.
Prostě nevydrží stát na místě.
Stát na místě je problém.
Obecně je to člověk, který musí pořád něco dělat.
Pak je šťastný.
Myslíš, že tě tvoje firmy budou naplňovat stejně jako fotbal?
Ne, to si nemyslím. Ne.
DOMNĚLÁ POSLEDNÍ SEZONA
Všichni se ptají, jak to bude dál. Co bude s Lukasem?
Samozřejmě se cítím dobře,
nejsem zraněný, zápasy vypadají fajn…
Ale zároveň mi trochu chybí život.
Takže o tom pořád přemýšlím.
Chceme, aby to bylo co nejrychleji. Abychom věděli, na čem jsme.
Když si říkáš, že něco budeš dělat celý život,
a pak o to najednou přijdeš, jakou máš alternativu?
K tomu žádná alternativa není.
Jedinou alternativou je dělat tenhle sport dál,
abys měl nějakou náplň, jenže to už není možné.
Žádná alternativa k tomu není.
Když ztratíš práci, můžeš jít do jiné firmy.
Zbývají už mi jen firmy a rodina,
a jestli mi něco bude chybět, to nevím.
Ale nikdy už nezískáš zpátky totéž.
Teď potichu.
Nejlepší sauna, úplně nejlepší.
Samozřejmě míváš fáze, kdy si říkáš, že je to těžké.
A že by bylo lepší toho nechat.
Ale pak vždycky přijde něco, co ti řekne: „Ne, pokračuj ještě.“
Takže pořád tápeš.
Přesně tohle tady potřebujem.
Ale v určitém bodě už se musíš rozhodnout.
A já jsem připravený udělat rozhodnutí.
1 DEN PŘED POSLEDNÍM ZÁPASEM SEZONY
Kterého je dneska? 23. května.
Nikdy by mě nenapadlo, že budu hrát do 40.
Bohužel dneska nemám oblek,
ale tohle je můj styl, můj charakter.
- Takže už jen podepsat, že? - Ano.
Tadyhle.
- Zapnout knoflík. - Sakra, a když si ho nezapnu?
Já obleky nenosím, ale tolik vím. Že se vždycky zapíná knoflík.
Co tě nakonec vedlo k rozhodnutí neskončit?
Radši budu pokračovat a pak někdy skončím,
než abych skončil a pak ležel tři měsíce na pláži
a díval se, jak se klubu daří, jak odjíždí na tréninkový kemp…
Chtěl jsem toho dál být součástí.
LUKAS PODOLSKI PRODLUŽUJE V ZABRZE O ROK.
O ROK POZDĚJI ZÍSKÁVÁ S GÓRNIKEM POLSKÝ POHÁR.
Je tady spousta věcí, ke kterým můžu přispět svými zkušenostmi, což už dělám.
Pro mě je důležité mít kvalitní dresy,
protože kvalitní dresy lidi kupují.
A do budoucna bych možná mohl dělat i víc.
Momentálně řešíme převzetí klubových akcií od města.
Řekl bych, že mě to drží při životě a naplňuje mě to.
Můžu říct, že se ve fotbale pořád angažuju.
Ty vole, paráda!
Nechává toho. Ještě ne stoprocentně, ale pomalu to k tomu spěje.
Je to dlouhodobý proces, stejně jako uplynulých 20 let.
A on si musí uvědomit,
že už dosáhl spousty věcí a může začít postupně zvolňovat,
trochu zpomalit tempo.
Ella se blíží!
40. NAROZENINY
Jsem člověk, který žije dnešním dnem.
Naplňuju své dny životem bez ohledu na to, co přinese.
Jsem člověk, který je šťastný, směje se a má smysl pro humor.
A přesně tak to bude.
Co bude, bude, jak se říká v Kolíně.
Hele, levačka s výhledem na moře.
Ta ještě něco dokáže.
Tahle levačka ještě končit nechce.
Poslední otázka.
Ve sportovních dokumentech
vždycky ukazují závěrečný gól Maria Götzeho z MS 2014.
Jak s tímhle gólem naložíme ve tvém dokumentu?
Uprav ho… pomocí AI.
Schürrle. Centruje! Dej to!
A uprav ho tak, jako bych ho střelil já!
Dej to! Dal to!
Lukas Podolski!
Tak šoupni všechny tituly i zlato z MS 2014 do titulků.
A lidi to pak všechno uvidí v titulcích.
Uvidí, co všechno se dělo a co jsem vyhrál,
a uvidí i ten pohár.
Lukas Podolski se loučí s národním týmem.
Podolski! Ne!
Tomu nevěřím!
Tomu prostě nevěřím! Senzační! Nádherný gól!
Takhle to do toho dokumentu dostaneš.
- Jo. - Nebo ne?
Jasně. Takže na konec.
A jestli ne, tak ať se na to podívají na YouTube.
PRO HELENE PODOLSKOU
Překlad titulků: Jiří Kobělka