Downloaded from YTS.BZ
‏"באליפות אירופה לאומות 2004 ‏עלו 297 שחקנים על המגרש.
Official YIFY movies site: YTS.BZ
‏"היום, שניים מהם עדיין שחקנים מקצוענים.
‏"כריסטיאנו רונאלדו ו…"
‏באמת, אני לא נראה בן 40, נכון?
‏מה אתם חושבים? אני נראה בן 40?
‏בסדר.
‏זה מצלם?
‏הכול בסדר עכשיו? ‏-גם הסאונד?
‏כן.
‏אני לוקאס פודולסקי.
‏ואנחנו מצלמים משהו אדיר.
‏סרטי תעודה תמיד נראים אותו דבר, לדעתי.
‏הם מראים את הקריירה,
‏את השיאים, מכניסים קטעי וידאו.
‏לוקאס פודולסקי, זאת העמדה שלו!
‏שמונים אחוז מאיתנו מגרבצים לפעמים.
‏ולכן הכול בסדר.
‏מדי פעם מראים משהו פרטי.
‏אתה שלי… שלי…
‏תינוקי קטן.
‏ואז כל המאמנים מדברים.
‏יואכים לב, תומאס מולר, ‏טוני קרוס, בסטיאן שוויינשטייגר.
‏שלום. ‏-אוליבר קאן.
‏חברים לקבוצה.
‏עשרים וחמש מצלמות ואז: מדברים.
‏רגל שמאל. ‏-רגל שמאל.
‏רגל שמאל. ‏-רגל שמאל הכי טובה.
‏פודולסקי. איזה טירוף. אני משתגע!
‏כוח. ‏-אסרטיביות.
‏יציב מאוד מנטלית.
‏הוא שוב משחק היטב. פודולסקי!
‏הוא יכול לכבוש שערים מכל מקום.
‏אלוף העולם. ‏-130 משחקים.
‏אגדה.
‏פודולסקי. משחק מעולה של גרמניה. 0-2. ‏כדורגל נפלא.
‏בעיניי, זה מה שיוצר שחקן כדורגל מעולה.
‏לא יהיה משהו שאתם לא יודעים. ‏זה תמיד קצת משעמם, לדעתי.
‏באמת?
‏בסדר. ‏-אני מפנה זמן במיוחד, אז…
‏חבל מאוד. יש לי הרבה מה להגיד.
‏אני חושב שאנשים אחרים שקשורים אליי
‏צריכים לענות לשאלות. לא ישירות.
‏- מנהל הציוד -
‏בטח. משפחה חשובה.
‏"גברת פודולסקי, איזה נכד יש לך!"
‏הוא אמר שהוא יכול לשחק עוד חמש שנים.
‏- האבא -
‏אם הוא יגלה, הוא יהרוג אותי.
‏- האחות -
‏שמעתי עליך הרבה מדודה שלך.
‏כן, בטח…
‏אי אפשר לטעות עם זה.
‏ואז הדודה השנייה באה ואומרת: ‏"למה לא בחרתם בי לדבר?
‏"למה רק דודה אחת?"
‏- הדודה האחת -
‏שלום.
‏- הדודה האחרת -
‏מתלווה אליי… ‏היכנסו, אני אראה לכם את ביתי החדש.
‏לגבי סרט התעודה, בשביל קצת דרמה.
‏נראה מה יצא מזה.
‏נשים גז.
‏לוקאס פודולסקי!
‏הוא משוגע על כל הראש. ‏-תמיד צריך אקשן.
‏ככה הוא.
‏אי אפשר לעצור אותי. מי שמהסס, מפספס.
‏- פולדי: נסיך הכדורגל של קלן -
‏- ברגהיים, גרמניה -
‏גדלתי פה.
‏מצלמים? ‏-מצלמים.
‏בסדר, ואקשן.
‏- בית ההורים -
‏אני חושב שמגניב להגיד, נעשה ריאיון משפחתי.
‏כולם יושבים יחד ומדברים ‏כי אז יוצאים הסיפורים האמיתיים.
‏למה אתה צוחק?
‏"כן, בזמנו… נכון."
‏שיער שחור.
‏תמונות יפות.
‏המשפחה שלי כוללת את אימי קרישה.
‏הנה.
‏תראה לנו. ‏-אימא שלי משחקת כדוריד.
‏מספר שש. הנה.
‏אבא שלי, ולדמאר.
‏כן. היי, היי.
‏מה זה? ‏-תראה!
‏לא! לא, לא, לא.
‏זה היה כשהפכתי למקצוען. הוא עודד.
‏החוזה המקצועני הראשון שלי. ‏-תראה לי.
‏אתה לא יכול לראות תמונות כאלה.
‏אחותי ג'וסטינה.
‏משפחת פודולסקי. כולם.
‏אלוהים, היינו כאלה צעירים. ‏-אלוהים אדירים. ג'יגולו.
‏כן, אנחנו קצת משוגעים.
‏כן, משוגעים על כל הראש.
‏משוגעים על כל הראש. ‏-כן.
‏ארבעתנו חלקנו אותם מי אמבטיה.
‏אמבטיה מלאה ולא מילאנו מחדש ‏או נכנסנו למקלחת, אלא…
‏הראשון… ‏-הראשון ואז הבא.
‏והכי גרוע היה לאחרון. ‏-לאחרון, בדיוק.
‏הוא תמיד הוציא הרבה מי אמבטיה.
‏הוא רצה. ‏-ואימא אמרה, "לוקאס, לא כל כך הרבה מים."
‏והוא אמר את זה יפה מאוד.
‏הוא אמר, "אימא, יום אחד יהיו לך המון מים.
‏"ותוכלי להתקלח כמה שתרצי."
‏זה היה קצת… ‏-כן.
‏וככה זה היה. ועכשיו זה. ‏-וזה ככה עד היום.
‏- קטוביץ', פולין -
‏אימא.
‏-הנה. בסדר.
‏כן?
‏אלצ'י, מקלות בייגלה טעימים.
‏אלה הכינה את הקפה.
‏איזה קפה טעים.
‏אחת, שתיים, שלוש, בראבו. ‏-שוב!
‏אלה כובשת שער!
‏לא. אבא כבש שער!
‏הבסיס שלנו, הבית שלנו, נמצא בפולין עכשיו.
‏לא זה.
‏כאן המשפחה שלנו גרה. ‏המשפחה היא מוניקה, אני וילדים.
‏אבא הכין את הרוטב למאיה.
‏לואיס כבר התחיל להיות עצמאי.
‏אבל עם שתי הבנות, ‏מוניקה ואני חולקים בשגרת היום-יום.
‏מוניקה תמיד ברקע. ‏היא לא אוהבת להיות מול המצלמה.
‏והיא בחיים לא תהיה מולה.
‏- מווניקה פודולסקי מדברת בפומבי ‏לראשונה בריאיון -
‏אין לי מושג למה נשארת פה בשביל זה. ‏-בדיקה. אחת, שתיים, שלוש.
‏אני חושבת שזה חשוב ‏לראות שהוא לא רק כדורגלן.
‏פולדי.
‏אבל הוא גם אבא.
‏שיש לו צד מאוד אוהב, רך ושונה.
‏בגלל זה הסכמתי להשתתף בסרט.
‏אני חושב שהשגרה שלי ‏לא השתנתה מאז שהתחלתי לשחק כדורגל.
‏האמת, אני מתאמן מדי יום.
‏והמשחקים מתקיימים בשישי או בשבת, ‏בראשון או… בשני.
‏הגוף שלך מת, אתה צריך להתאמן יותר. ‏-מה?
‏תשקיע עוד כוח. זה צריך להיות יציב יותר.
‏בסדר. מתחילים מחדש.
‏יאללה, חביבי!
‏סובר! אני מאחל לך הרבה זיונים מהנים.
‏תזכור, קונדומים חשובים.
‏סוברקה, בהצלחה. ‏-תודה.
‏חשבתי לחזור לפולין לזמן מה.
‏היינו באזור שלזיה.
‏המועדון נמצא בעיר זאבז'ה.
‏גורניק זאבז'ה.
‏גם אני משחק שם כדורגל.
‏זאבז'ה היא עיר של מעמד הפועלים.
‏האזור מוכר בזכות מכרות, כרייה וכו'.
‏אנשים רגילים עם ראש פתוח.
‏סושניצה נמצאת חמש דקות מהאצטדיון. ‏כל המשפחה שלי הגיעה משם.
‏הלכתי לאצטדיון עם אבא שלי ודוד שלי.
‏חשבתי לחזור לאזור הזה ולמועדון הזה
‏כבר זמן מה.
‏הבטחתי לסבתא שלי בפולין.
‏אלוף העולם.
‏הכי טוב בעולם.
‏לא טוב?
‏טוב, טוב.
‏אני מרגיש פה בנוח. ‏באתי מפה ואני אוהב להיות פה.
‏- יולי 2024 -
‏מחזור הפתיחה של ליגת-העל הפולנית.
‏לך פוזנן נגד גורניק זאבז'ה.
‏אמרתי לעצמי שזאת העונה האחרונה.
‏אני אהיה בן 40 בקיץ.
‏זה אמור להיות סוף הקריירה הפעילה שלי.
‏ואז אני אשב ואחשוב מה השלב הבא.
‏אבל נכון לעכשיו זה נגמר.
‏ואתם חלק מהמסע.
‏מאכילים אותם בשש.
‏שני הסתומים אלה.
‏קדימה, קדימה.
‏אני חושב שכולם מכירים אותי ככדורגלן.
‏ברור שזה יהיה בסרט, זה הגיוני.
‏היו רגעים נחמדים מאוד. הרבה רגעים. ‏הרבה שערים.
‏- מייד… -
‏אלוף העולם!
‏הפסדים.
‏זה יהיה סוף מכוער מאוד.
‏זה חלק מזה.
‏סרט תעודה של 90 דקות, פחות או יותר. ‏זה תלוי.
‏ושבעים עד שמונים אחוזים ממנו ‏על הכדורגלן וההצלחות שלו.
‏ועשרים אחוזים על מה שהוא עושה מחוץ למגרש.
‏אם זה היה תלוי בי, זה היה הפוך.
‏- קלן, גרמניה -
‏1.2 מיליון אירו, נכון?
‏כן, נראה. נראה מה יקרה, בסדר?
‏כן?
‏לוקאס השתנה מאוד ב-10-12 השנים האחרונות.
‏אנשים לא מצפים לאדם כזה. ‏הם מצפים לראות כדורגלן,
‏אבל לא ללוקאס, איש העסקים ‏שהתפתח בשנים האחרונות.
‏זאת תהיה כנראה העונה האחרונה שלי.
‏אז רציתי לפתח את האוסף שלי
‏שיהיה האחרון.
‏קיר כזה, נגיד, וזה יהיה אוסף טוב,
‏של לוקאס פודולסקי עם המועדון.
‏LP 10-X, הלוגו של גורניק זאבז'ה ‏בכל מקום פה בקטן. או על הצוואר.
‏כמה חלקים יהיו, בערך?
‏אפשר להציע משהו? ‏-כן.
‏אני רק רוצה שזה יהיה מגניב יותר. ‏לא בא לי לעשות דברים כאלה.
‏כן. ‏-כן?
‏אני מעדיף את הכיוון הזה.
‏עם חיתוך מגניב, בד מגניב ‏ושהלוגו עליו יהיה נקי.
‏אני חושב שהתיק הזה מעולה, ישר כל כך שאני…
‏אני לא יודע כמה גמדי הגינה נמכרים. ‏זה מוצר גרמני מאוד.
‏כן, אני לא יודע. גמדי גינה, ‏יש אותם לכולם, נכון?
‏בסדר. אבל לא אחד שנראה כמוך.
‏בסדר, אז נייצר אחד. ‏-כן?
‏זה יהיה מעולה.
‏ותגיד לי כמה.
‏והמחיר למטה.
‏תעביר את זה. אני אטפל בשאר עם המועדון.
‏בדיוק.
‏תגיד את זה מהר. במלוא המהירות. ‏-כן.
‏אני חושב שזה יהיה חמש שניות בסרט, נכון?
‏מה שעשינו עכשיו. ‏-כן, לגמרי.
‏הוא רק חושב על פרויקטים ועסקים כל היום.
‏"איך אני יכול לעשות את זה טוב יותר, ‏גדול יותר, איך אעשה עוד יותר?"
‏זאת הגישה הכללית שלו.
‏- שדה התעופה ספייר -
‏הנה הם שוב.
‏כן, הפסד לפסטיבל, הכול בשביל הסרט התיעודי.
‏לוקאס הוא לא אדם שישן.
‏הוא לא אדם שאומר, "אני אירגע כמה שעות."
‏לוקאס ישר עובר להילוך שישי. ‏זה תמיד קצב מהיר.
‏הנה. עכשיו!
‏הי, לואיס, "אלה החיים שלי".
‏הנה.
‏היי!
‏- פסטיבל גליקסגפילה -
‏לפה!
‏בנינו את הפסטיבל מאפס,
‏עד למצב שהגיעו אליו כמעט 200 אלף איש.
‏התקשרנו לספונסרים, למנהלים,
‏ארגנו את הכול וכו'. נהניתי מזה.
‏תודה שבאתם. הייתה הופעה נפלאה, באמת.
‏היי, לוקאס. ‏-היי, קווין. נעים מאוד.
‏אין בעיה. ‏-הכול טוב.
‏אשתי רוצה תמונה אחת.
‏כן, בטח שכן. ‏-אבל בלעדיי, בסדר?
‏חמודה, איפה את?
‏רק התמונה הזאת. ‏-תמונה אחרונה.
‏בסדר.
‏תודה לכם.
‏בסדר, תודה. ‏-תודה.
‏ביי, ביי. תודה שאירחתם אותנו. ‏-תודה.
‏תודה.
‏קומו! בוקר טוב!
‏הנה.
‏פודולסקי! פודולסקי! פודולסקי! ‏-פודולסקי! פודולסקי! פודולסקי!
‏יש לי עסק בשם מנגל דונר.
‏גלידה יונייטד, יחד עם כריסטיאן.
‏"קדימה, בוא נכין גלידה." ‏"בסדר, בוא נכין גלידה."
‏ויש עוד שניים, שלושה דברים בקנה.
‏קדימה, תקבל את הקבב פה.
‏יש אנשים שאומרים שהקבבים שלו ‏טובים יותר מהקריירה שלו כרגע.
‏ברור, המטרה היא להגדיל את כל העסקים האלה.
‏אני רוצה מאה או מאתיים סניפים. זאת המטרה ‏שלי. לראות את ההפתעה על הפנים של אנשים.
‏כשאתה אומר שיש כמעט שישים סניפים,
‏הם בטח יגידו, ‏"אלוהים אדירים. איך הוא עושה את זה?"
‏זה הרבה, מה? מה מניע אותך?
‏מי שמהסס, מפספס. תזכרו את זה. ‏מי שמהסס, מפספס.
‏טוב, אז אני אתקשר אלייהם.
‏הוא לא מפסיק לזוז.
‏לפעמים הוא בגרמניה. ‏אני לא יודע שהוא מגיע לשעתיים או שלוש.
‏והוא חוזר לפולין בערב.
‏אחר כך אני שומע מחברים שהוא היה בגרמניה.
‏אני לא רחוב חד סטרי, ‏אלא יותר כמו מעבר החצייה בשיבויה.
‏יש תזוזה לכל הכיוונים.
‏כדורגל, עסקים, קורים הרבה דברים. ‏גם המשפחה מעורבת.
‏הרבה אנשים באים והולכים.
‏קורים הרבה דברים. נסיעות, עניינים.
‏הרבה פעמים אני שואל אותו ‏למה הוא עדיין עושה כל כך הרבה.
‏אני אומר שהוא מצליח.
‏למה הוא עושה את זה לעצמו? אבל לוקאס ממשיך.
‏אתה לא רוצה להפסיק בשלב מסוים?
‏- זאבז'ה, פולין -
‏שבע-עשרה, 18, 19, 20, ואחת, שתיים…
‏שרפתא, לעזאזל. היו לך ארבעה ימי חופש.
‏סנאפ, סנאפ.
‏הוספנו דברים חדשים.
‏כשאתה חושב על פרישה, למה תתגעגע?
‏אחרי שעשית את זה כל החיים, ‏בשלב מסויים תתגעגע לזה.
‏אבל אני חושב שאחרי כמה חודשים, ‏אחרי חצי שנה או שנה,
‏אני לא יודע מתי בדיוק, משהו ייפתח שוב.
‏כל שינוי קשה בהתחלה.
‏אבל אתה מתגבר על זה.
‏אבל אתה מפספס דברים כאלה.
‏להגיע לשם, לשבת, לשתות תה.
‏זה בגוף שלך יותר מ-20 שנה.
‏לפתע זה נעלם מהיום למחר.
‏אני סקרן איך אני אגיב או ארגיש.
‏זה מפחיד אותך קצת? ‏-לא.
‏מה שיהיה, יהיה, כמו שאומרים בקלן.
‏- אוקטובר 2024 -
‏"משחק הפרידה שלו מקלן מתקיים בקלן.
‏"המקום שבו הכול החל."
‏כשהתחלתי בקלן הייתי בן עשר. ‏בהמשך שיחקתי שם בקבוצה הבוגרת.
‏זה תמיד היה החלום שלי, זה המועדון שלי.
‏ועכשיו לוקאס פודולסקי חוזר ‏כשהוא כמעט בן 40 ועדיין כדורגלן פעיל.
‏רציתי משחק פרידה ‏שיחבר בין שני המועדונים האלה.
‏קלן והמועדון הנוכחי שלי, גורניק זאבז'ה.
‏שני מועדוני הבית שלי.
‏משחקים זה נגד זה.
‏לשחק שוב באצטדיון שבו הקריירה שלי החלה.
‏לוקאס פודולסקי, ברוך הבא לבונדסליגה.
‏צעיר בן 18, וכבר מקור לתקווה.
‏הוא כבש את שערו הראשון.
‏להיפרד, להגיד תודה לכל התמיכה ‏שקיבלתי במשך השנים.
‏פודולסקי, בעיטה חופשית, איזה שער! ‏שער לקלן. לוקאס פודולסקי.
‏כל המאמנים, כל החברים לקבוצה ששיחקתי איתם,
‏תודה רבה על כל השנים שלנו פה.
‏ממני, מהמשפחה שלי.
‏לכן קשה להיפרד.
‏לוקאס!
‏פודולסקי! ‏-פודולסקי!
‏הוא הסתובב באצטדיון והקהל הריע לו.
‏הוא דיבר עם אנשים, הוא לא רצה לעזוב.
‏ואז הבנתי שזה הסלון שלו.
‏הוא מסתובב כאילו הוא נולד על המגרש.
‏הדבר הכי יפה בשבילו הוא לשחק כדורגל.
‏כדורגל הוא עדיין משהו שמסתיים.
‏אתה חושב שאולי זה ייגמר בשלב מסוים?
‏כן, קשה להרפות. ‏אני אראה איך זה אחרי העונה.
‏- גורניק זאבז'ה -
‏בוס! ‏-בוקר טוב.
‏בוקר טוב. ‏-היום בוורוד.
‏אל תצלמו פה. זה מבולגן לגמרי. לא פה.
‏- מיכאו שארה, חבר הנהלה, גורניק זאבז'ה -
‏בעיקר בצבעים היפים האלה היום.
‏- בארטלומיי גאברוש, הנהלת גורניק זאבז'ה -
‏יום האהבה. יום האהבה.
‏הנשיא שלנו.
‏שנלך לחדר אחר? ‏-כן.
‏שלום.
‏כמה זמן אתה רוצה לשחק?
‏לא יודע.
‏עוד לא החלטתי אם להמשיך או לפרוש.
‏עוד לא החלטת?
‏מה זאת אומרת עוד לא החלטת? ‏כרגע התוכנית היא להפסיק.
‏אז לדבר על פרטי החוזה,
‏אם זה 500 זלוטי, אלף או כל סכום אחר…
‏היום הוא לא היום.
‏אבל אני תמיד משאיר את הדלת פתוחה לחיים.
‏אז אנחנו לא מצלמים את העונה האחרונה שלך?
‏כביכול העונה האחרונה.
‏- "כביכול העונה האחרונה," לוקאס פודולסקי -
‏הראש שלי לא מוכן להגיד: ‏"בסדר, בעוד כמה שבועות זה נגמר."
‏לכן עוד לא החלטתי.
‏כדורגל הוא הספורט הכי טוב.
‏הוא כיף, מרגש, ‏אתה לא מוצא את זה בחיי היום-יום.
‏ולכן אני אוהב את זה.
‏זה סם בשבילי.
‏אם אתה מחפש משהו אחד, ‏הרגשות שיש לך על המגרש…
‏- אוליבר קאן, חבר קבוצה לשעבר -
‏…בחיים לא תמצא את זה שוב.
‏ההרגשה של הגמר, ניצחון, הפסד, האווירה.
‏כל מה שכלול בזה, מסתיים. זה לא חוזר.
‏ואין משהו שמעניק לך אותם רגשות יותר.
‏זאת לא רק עבודה שאתה עושה, זאת תשוקה.
‏ולוותר על התשוקה הזאת לנצח,
‏זה דבר נורמלי שמצריך כוח רצון מסוים.
‏ברור שיש הרבה שאלות. מה יקרה כשזה ייגמר?
‏מה ידרבן אותך? מי אני כשזה ייגמר?
‏לוקאס עובר תקופה של שינויים כרגע,
‏שהוא עצמו צריך להרפות.
‏הוא עומד בפני שלב בחיים
‏שיהיה לו קשה מאוד.
‏הנה, זה מאבא.
‏לוקאס לא נפתח בקלות לאנשים אחרים.
‏אתה צריך לבלת איתו הרבה זמן, הרבה שנים,
‏כדי להבין איזה אדם הוא.
‏אחת, שתיים, שלוש. ‏-אחת, שתיים, שלוש.
‏אתם רואים רק את שחקן הכדורגל, ‏את האיש המצחיק.
‏פולדי! ‏-אימא! אימא!
‏יש הרבה יותר מאחורי זה.
‏פלופ.
‏כדי להבין את לוקאס כאדם ואת האופי שלו,
‏צריך גם להסתכל עוד פעם איך הוא גדל,
‏איך הוא התפתח ומאיפה הוא הגיע.
‏קדימה, בוא נלך לשמוע אותן פועות.
‏אני חושבת שאז מבינים הרבה דברים.
‏- 1987, פולין -
‏זה היה בסוף נובמבר 87'. ‏זאת הייתה תקופה קשה מאוד.
‏פולין עדיין רחוקה מאוד ‏מיכולת לכלכל את עצמה.
‏הפיתוח הכלכלי הוביל לאינפלציה ולעוני נרחב.
‏אחרי עליות מחירים דרסטיות, ‏הרבה אנשים כבר לא היו יכולים לקנות מזון.
‏לא יודע איך בדיוק הגענו לגרמניה. ‏הייתי צעיר מאוד.
‏אני רק שומע את הסיפורים של אבא ואימא שלי.
‏דרכון. ‏-דרכון.
‏כן, זה הדרכון.
‏הדרכון הפולני הישן.
‏הנה. הנה אני. הוויזה של אימא.
‏הנה.
‏לא כולם היו יכולים להגיע. ‏ואשתי קיבלה ויזה מהולנד.
‏ואני קיבלתי מגרמניה. כן. ‏כולנו עשינו את זה בחשאי.
‏מי ידע לפני שזה קרה?
‏רק אני, בעלי, גיסתי.
‏וזהו זה. אף אחד מעבר לזה.
‏אף אחד לא ידע. ‏ארזנו את הדברים שלנו במכונית.
‏אני עם ילד אחד ואשתי עם הילד השני.
‏ואז אמרנו, "נעזוב או לא?" ‏ואז עשינו את הצעד.
‏ואז הגענו לברגהיים.
‏באנו לפה בשביל חיים טובים יותר. ‏למען הילדים.
‏באנו עם כמה דברים. לא היה לנו פה כלום.
‏אבא שלי מצא עבודה. אימא שלי ניקתה בתי ספר.
‏היא ניקתה כיתות, הכול. כן, ככה התחלנו.
‏סבתא שלנו לקחה אותנו אליה.
‏בהתחלה היא הייתה כמו אימא שנייה בשבילי.
‏והיא עזרה לגדל אותי, דאגה לי.
‏- חדר 006, גברת פודולסקי -
‏יפה. כן, יפה.
‏את צריכה ללבוש מעיל.
‏התלבשת לכבוד היום הזה? ‏-כן, זה יום ראשון.
‏כן.
‏הוא תמיד היה ילד טוב.
‏- הלנה פודולסקי, סבתו של לוקאס -
‏כן.
‏הוא היה בן הזקונים.
‏היית בן שנה.
‏לא, שנתיים. שנתיים, כן. ‏-כן, שנה… שנתיים? כן.
‏שנתיים, כן.
‏לא רצית ללכת לגן ילדים. תמיד בכית.
‏זה היה גן הילדים. הגננת דיברה רק גרמנית.
‏וברור שלא הבנתי שום דבר בהתחלה.
‏סבתא שלי הביאה אותי לכניסה ועזבה.
‏לא נכנסתי לגן, יצאתי מהמבנה.
‏וחיכיתי עד שעה אחת או שתיים ‏על האבן, עד שהיא אספה אותי.
‏לבד? ‏-לבד, כן.
‏היו ילדים שצחקו עליי.
‏"הוא לא מבין את השפה" וכו', אבל…
‏אבל לימוד גרמנית כמה שיותר מהר
‏והסתגלות לתרבות הגרמנית חשובים מאוד.
‏כשיצאנו לאכול, ההורים שלי אמרו הרבה פעמים
‏להתנהג יפה כי יש שם הרבה גרמנים.
‏זה קרה הרבה פעמים כשהייתי ילד.
‏כי היו שם הרבה גרמנים ‏ורצינו להראות שאנחנו משתלבים.
‏מה שטוב הוא שגרנו בדיור ציבורי,
‏שבו גרו אנשים מ-25 מדינות.
‏לאף אחד לא היה אכפת מאיפה באת.
‏נהנינו ושיחקנו כדורגל ברחוב.
‏- ברגהיים -
‏ככה נהגתי לרוץ למגרש הספורט.
‏הוא תמיד היה עם הכדור, תמיד. ‏אפילו באמבטיה.
‏הוא תמיד היה עם הכדור.
‏הכדור תמיד היה איתי.
‏אימא שלי לקחה אותי לקניות. בעטתי בכדור.
‏כדררתי במדרגות ואז יצאתי.
‏כשקיבלתי כדורגל מהוריי, שמחתי, הייתי גאה.
‏ישנתי עם הכדור כי זה היה אדיר.
‏לא משנה מה מזג האוויר.
‏זה לא שינה לו אם היה קר או ירד גשם.
‏הוא היה חוזר רטוב מכף רגל ועד ראש.
‏הוא תמיד היה על מגרש הכדורגל.
‏מגרש הכדורגל בברגהיים
‏תמיד היה מותרות בשבילי, הוא סימן חופש.
‏תמיד הרגשתי שם בנוח.
‏שם פרחתי, הוא היה הכול בשבילי.
‏איך הוא התנהל שם? ‏-כמו היום. קשוח.
‏כיום הוא בדיוק כמו שהוא היה כילד קטן.
‏אתה צריך להתמודד מולו כי הוא יציב, קשוח,
‏תמיד בועט ברגל שמאל.
‏כולם פחדו מהבעיטה שלו. זה היה הנשק שלו.
‏נהנינו. חמישה נגד חמישה, ‏שישה נגד שישה, שבעה נגד שבעה.
‏לא הפסקנו לשחק.
‏כן!
‏כולם הכירו את לוקאס, ובאופניים…
‏- ג'וסטינה פודולסקי, אחותו של לוקאס -
‏…הרכיבה למגרש הכדורגל נמשכה שש, שבע דקות.
‏אימא שלי תמיד קראה לו.
‏זה הגיע רחוק מאוד, למגרש הכדורגל.
‏"לוקאס, אימא שלך קוראת לך. ‏אתה צריך לחזור הביתה."
‏שלום.
‏הקפאתי את זה.
‏ארבע מנות חזיר ועוף. בסדר?
‏כן.
‏נאכל תפוחי אדמה קטנים ושמיר,
‏צלעות חזיר.
‏ופטריות. ‏-שניצל.
‏שניצל, צלעות חזיר. ‏בפולין קוראים לזה צלעות חזיר.
‏שניצל וינאי.
‏כן.
‏צריך להוסיף קצת חמאה. ‏-אז הינה, יש מרגרינה.
‏אלוהים, אתה הורס אותי. ‏-אל תעשי עניין.
‏לאימא שלי יש גישה ‏שהיא רוצה שהכול יהיה מושלם.
‏יש לי אותה גישה כמו לאימא שלי.
‏אם נאבד לה כרטיס מפתח, ‏היא מחפשת אותו עד שהיא מוצאת אותו.
‏אחרים יגידו, "לא אכפת לי. ‏אני אקבל אחד חדש מהקבלה.
‏"או אחסום אותו."
‏היא מחפשת ומנסה למצוא ‏או מתקנת את זה עד שזה יעבוד שוב.
‏גישה של לוחמת, של וינרית, וגם אני כזה.
‏אני לא אדם שפוחד.
‏את חושבת שהוא ירש את זה ממך? ‏-אני חושבת ככה.
‏אני אומרת שהוא ירש כמעט הכול ממני.
‏היה מדהים שאדם כזה קטן
‏מפגין כזה ביטחון עצמי, ‏שהוא בעצם שלט במשחק,
‏אפילו שהוא היה הרבה פעמים הכי קטן פיזית.
‏היו מקרים במשחק שבהם הוא מסר היטב,
‏עבר את השחקן שלו היטב וכמובן, התמקם היטב.
‏גם תמיד היה לו אף טוב לשערים.
‏היה ברור לי שאנחנו צריכים ‏לנסות להגיע לקלן.
‏מ-1995 הייתי בקבוצת הנערים של קלן.
‏לכל מי שהגיע רחוק כל כך ‏יש רצון להגיע רחוק עוד יותר.
‏בסוף כולם רוצים להיות מקצוענים.
‏שיחקתי בקלן בקבוצות הנערים עד גיל 17 ‏ועד גיל 19 בימי ראשון.
‏המשחקים היו ב-11, ‏ואז יצאתי שוב בשלוש או בארבע.
‏ושיחקתי כדורגל עם החברים שלי ‏במגרש הכדורגל.
‏ברור שגם עשינו דברים שובביים וכיפיים.
‏איזה דבר שובבי עשית?
‏לא מעט. כן, הרבה.
‏גנבתי דברים.
‏פרצתי למחסן עם החבר'ה שלי.
‏מכרתי כרטיסים בשוק השחור בזמנו.
‏קיבלנו כרטיסים בחינם בקבוצה הצעירה.
‏מכרנו אותם בשוק השחור. היה שוק שחור בזמנו.
‏היו שחקנים שלא גרו בקלן,
‏שלא היה להם זמן להגיע לקלן ‏בסופי שבוע כדי לצפות במשחק.
‏אז קנינו את הכרטיסים מהחבר'ה ‏בעשרה מארקים, בחמישה מארקים,
‏ומכרנו אותם ב-20, 25 מארקים.
‏אני חייב להגיד שפולדי ‏תמיד ניהל משא ומתן קשוח. תמיד.
‏אם זה היה חמישה מארקים, ‏הא אמר, "לא, אני לא אמכור את זה."
‏אולי היו לך שמונה או עשרה כרטיסים ‏לכמה משחקים.
‏אם נחבר את כל זה, זה היה לא מעט.
‏גם אספנו כוסות שעליהן יש פיקדון.
‏חלק חיפשו ביציע התחתון וחלק בעליון.
‏בסוף היו לנו 10, 15 כוסות שלקחנו ‏את הפיקדון שלהן.
‏מה עשית כדי להרוויח כסף?
‏לא יודע. אין לי מושג.
‏הוא הוציא את כל הכסף שלו, ‏קיפל אותו ככה ואמר, "תראו."
‏והוא תמיד עשה ככה עם הכסף. גם היום.
‏"אין לכם כלום. תראו כל מה שיש לי." ‏תמיד היה לו כסף. תמיד.
‏לא התרברבתי או בזבזתי בטירוף.
‏הוא אגר אותו.
‏הוא חסכן. חסכן מאוד.
‏ותמיד החבאתי את שאר הכסף בארון, ‏מתחת לבגדים שלי.
‏כדי שאחותי לא תגנוב אותו.
‏הוא אגר אותו. אני בזבזתי אותו.
‏אני חושב שהגישה הזאת, הקשיחות הזאת, ‏את הכול קיבלתי מהרחוב.
‏ומהחבר'ה ששיחקתי איתם.
‏היו לי נחישות וקשיחות.
‏כשהתחלתי לשחק כמקצוען,
‏וידאתי מההתחלה שכולם יראו ‏שאני רוצה להישאר.
‏- קלן נגד המבורג -
‏עדיין החלפנו בגדים באותו מקום.
‏עדיין לבשתי את החולצה עם מספר 36.
‏כל מה שחלמת עליו כילד התגשם לפתע.
‏זה לא חלום יותר. החולצה תלויה פה,
‏אתה לובש אותה ומשחק בקבוצה.
‏לוקאס פודולסקי, ברוך הבא לבונדסליגה. ‏צעיר בן 18.
‏הוא רק הפך למקצוען והוא כבר קרן של תקווה.
‏הייתי מאחורי השער, בצד, כאוהד.
‏ולפתע אתה בצד השני, חלק מהמשחק.
‏וחשבתי לעצמי, "היי, איפה אתה?"
‏ואז קיבלתי את הזדמנות חיי
‏להצליח בקבוצה הבוגרת של קלן, המועדון שלי.
‏קדימה!
‏פודולסקי!
‏יש לו רגל שמאל טובה.
‏זה אולי הפתיע את שאר המשפחה,
‏אבל אני ידעתי שהוא יצליח.
‏לותנר. כן, כל הכבוד, פודולסקי!
‏אתה מרגיש שזה כמו סיפור אגדה?
‏לא ממש. זה נורמלי. כמו תמיד.
‏חזרתי הביתה מהעבודה ולפתע…
‏הגעתי לפה במכונית, החניתי את המכונית שלי.
‏החניתי במקום החנייה הקבוע שלי.
‏נתתי לו את המפתחות למעלה ואמרתי, ‏"יש לי משהו בשבילך."
‏הוא ירד והייתה שם אאודי איי-4.
‏הא אמר, "היא שלך, זאת מתנה."
‏בכל פעם שהוא היה מאושר, הוא אמר לך.
‏מה אמרתי? וואו, אדיר!
‏והוא חיבק ונישק אותי ‏ולא היה יכול להפסיק לבכות.
‏כן, לא יודע. בכיתי? לא יודע.
‏מהכסף שהרווחתי בעבודה, ‏לא הייתי יכול לקנות כזו מכונית.
‏בסדר? אז… ולפתע קיבלתי מכונית כזאת בחינם
‏ושעה לאחר מכן יכולתי לנהוג ישירות לוופרטל.
‏אבא שלו התלווה אליו לכל אימון…
‏- ריאיון עם מוניקה פודולסקי -
‏כאבא, הוא היה קשוח, כן, תמיד.
‏אבל גם קרוב, ‏ככה שהם מתקשרים אחד לשני מדי יום
‏מספרים אחד לשני הכול.
‏יש להם קשר חזק מאוד.
‏ברור שאתה מקבל גנים או משהו מאבא שלך,
‏כי גם הוא היה כדורגלן.
‏זה לא רק מה שאבא שלך תמיד אמר לך.
‏אי אפשר לעשות משהו מכלום, ‏אבל העבודה תמיד חשובה.
‏אבא שלי תמיד אמר שלא משנה מה יקרה
‏לא להתייחס לשום דבר כמובן מאליו.
‏אבל אתה צריך לעבוד בשביל זה.
‏זה לא ייפול עליך סתם ככה.
‏אתה צריך לעבוד בשביל זה. ‏ורק אז תוכל להגיד שהצלחת.
‏הבונדסליגה חוזרת מפגרת החורף
‏עם דרבי בין קלן לבורוסיה מנשנגלדבך.
‏מה הייתה הנקודה בה הבנת
‏"בסדר. הצלחתי. ‏עכשיו אני מקצוען אמיתי?"
‏אני חושב שהשער מול מנשנגלדבך בדרבי.
‏שרודר עם הזדמנות. פודולסקי. ‏בעיטה חופשית. שער!
‏שער לקלן. לוקאס פודולסקי!
‏הכוח מהיציע הדרומי דרבן אותי, גם בתקשורת.
‏מסירה טובה.
‏קלן מובילה.
‏שער מעולה, נכון? לדעתי.
‏פודולסקי! 1-1.
‏פודולסקי! וזה בפנים!
‏לא ייאמן.
‏- אגדת פולדי -
‏אתה מגיע לשם בגיל 18, 19,
‏אתה משחק, הם קוראים בשמך, אוהדים אותך.
‏פודולסקי! 0-2. איזה שער נפלא.
‏מה שקרה היה מדהים,
‏אפילו שלוקאס לא היה שם הרבה זמן.
‏אין הרבה גיבורים, ‏אין הרבה כוכבים צעירים בגרמניה,
‏ועם האישיות הכיפית שלו, ‏הוא היה פופולרי בקרב אנשים.
‏לא מזמן הוא עמד יחד עם האוהדים.
‏עכשיו יש לו אוהדים משלו.
‏כותבים: "תעשה לנו ילד."
‏עם מספר הסלולרי למטה, כדי ליצור קשר.
‏אבל אני לא אעשה את זה.
‏אין לך מכונית או חברה. ‏-הכדורגל במקום הראשון, זה מה שחשוב.
‏איזה תפקיד היה לבחורות כשהוא היה צעיר?
‏שום תפקיד. ‏-שום תפקיד.
‏לא הייתה לי חברה, גם לא כנער.
‏תמיד שיחקנו כדורגל.
‏והחבר'ה שלי יצאו לקלן בסופי שבוע, ‏חגגו וזה,
‏והם תמיד אמרו לי, "נשים… פגשתי בחורה."
‏אתם יודעים איך זה גברים.
‏אני תמיד הייתי בבית ‏או במשחקי כדורגל בשבת או בראשון.
‏ויום אחד חבר שלי הגיע ואמר, ‏"יש בחורה פולנייה.
‏"גם אתה מפולין. ‏היא פולנייה, היא בלונדינית ואני מכיר אותה.
‏"אני אכיר ביניכם."
‏נפגשנו, דיברנו, ו…
‏זהו.
‏נפגשנו בחצר בית ספר, בשולחן פינג פונג.
‏ואז הגענו לתחנת דלק, ‏קנינו משהו לשתות וחטיף מארס.
‏אני זוכרת את זה. ואז דיברנו.
‏חצי לילה.
‏הוא דיבר הרבה על כדורגל, ‏הרבה על המשפחה שלו.
‏והבנתי די מהר שיש לנו גישה דומה לחיים.
‏ולכן היו דייט שני ודייט שלישי.
‏והחתונה שלו. אלוהים.
‏אני לא אדבר על זה. ‏-איזו חתונה.
‏איזו חתונה. שלושה ימים. ‏יודעים מה? זלגו לנו דמעות.
‏זה היה כמו חלום. ‏-דמעות.
‏בכנסייה. ‏-זה היה חלום.
‏נפלאה, יפה. שלושה ימים, כן?
‏הכול היה מדהים.
‏בהתחלה לא הבנתי. היית צריכה להתרגל לזה.
‏אבל שמחתי בשבילו. ידעתי כמה זה חשוב לו.
‏לא כל כך התהילה והפרסום,
‏אלא לשחק כדורגל מקצועני, במדי הקבוצה.
‏היא בטח ראתה בהתחלה ‏שהשקעתי בזה הרבה אנרגיה.
‏והייתי מרוכז מאוד וממש רציתי את זה, ‏שהיא אפשרה לעצמה להיות במקום השני,
‏כלומר, היא נתנה לי להגשים את החלום שלי.
‏שיחקתי בנבחרת הצעירים, עד גיל 21, בזמנו, ‏ואז רודי פלר התקשר אליי.
‏"תיסע למחנה אימונים של הנבחרת הלאומית."
‏ב-2004 עם רודי פלר. כן, אז הוא התחיל.
‏היינו מותשים מאוד.
‏לוקאס פודולסקי יעלה
‏כשחקן השני שמשחק לראשונה בנבחרת, ‏לצד שוויינשטייגר.
‏מותשים לגמרי, והוא לא נתן לו לשחק.
‏עד עכשיו, השחקן המחליף ‏לוקאס פודולסקי לא קיבל הזדמנות.
‏הוא עדיין מתחמם על הקווים.
‏והם משחקים ואמרים, ‏"למה שלא תיתן לו לעלות?"
‏המשחק נפסק עכשיו,
‏השחקן מקלן עולה כשחקן השלישי הכי צעיר
‏שעורך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ‏בעידן החדש.
‏אבל אז הוא שיחק. שמחנו מאוד. ‏כן, היינו בעננים.
‏היינו בסטי ואני בזמנו.
‏שנינו נתנו הכול.
‏פודולסקי. שער!
‏כן! עשר דקות לפני תום המחצית. 0-3.
‏ועלינו לגביע העולם 2006.
‏הציפיות היו בשמיים.
‏- בטורניר גביע העולם ‏כולנו בונים על פולדי -
‏כולם האמינו שלוקאס פודולסקי ‏יסחב אותנו לתואר על הגב שלו.
‏אם הרושם כבר נוצר,
‏שאתה תביא את גביע העולם ‏לנבחרת גרמניה בעצמך…
‏קראתי את זה כמה פעמים. "פולדי יעשה את זה."
‏זה מלחיץ אותך ‏או שאתה יכול לחיות היטב עם הלחץ?
‏כתבו הרבה בעיתונות,
‏אבל אני לא צריך להלחיץ את עצמי.
‏אני נהנה לשחק כדורגל ‏וזה מה שאני רוצה להראות.
‏זה מה שהוא אומר, אתה כמעט רוצה להאמין לו.
‏הוא היה ממוקד במשימה שלו
‏והיה לו כישרון לעלות למשחק
‏בלי דאגות או מחשבות שמכבידות עליו.
‏עבורי, גביע העולם ב-2006 היה פשוט.
‏להגיע, לתת הכול, ולשחק.
‏הנה. מתפרצת של שניידר. פודולסקי!
‏איזה שער נפלא. אלוהים. זה נפלא.
‏קלוסה. מסתובב. קלוסה נכנס…שער!
‏שער של לוקאס פודולסקי!
‏הייתי בכל משחק, ‏ראיתי אותם מההתחלה ועד הסוף.
‏צפינו בכל משחק בשידור חי.
‏קלוסה!
‏שוב פודולסקי! אני לא מאמין.
‏לא ייאמן.
‏כשאני שומע, "פולדי ושווייני"…
‏אני מרגיש שמחה בלב.
‏לוקאס, תקום. ‏-היי.
‏קדימה. למשחק!
‏תקום, חתיכת עצלן.
‏אנחנו שני חברים טובים שמסתדרים היטב.
‏ככה זה.
‏זה מה שהזבל הזה אוכל. ‏-אלוהים, שווייני.
‏גם אני ביקרתי שם.
‏לבנות הזוג הרשו לבקר את ‏השחקנים בימים מסוימים.
‏הבאתי איתי שקית צ'יפס.
‏השקית הייתה שלי, לא של לוקאס.
‏ולכן זה הצחיק אותי מאוד, כשצילמו את זה.
‏שלוקאס אוהב לאכול את זה.
‏תראו את זה.
‏מה שטוב בנו
‏היה שהסתדרנו היטב על המגרש.
‏הסתדרנו היטב ונהנינו. ‏ואנשים… הם אהבו את זה.
‏גרמניה, ארגנטינה. ‏ההארכה הסתיימה ועכשיו דו קרב פנדלים.
‏- רבע גמר: גרמניה-ארגנטינה -
‏הוא לא בן אדם שנכנס ללחץ.
‏לא כשהוא עומד לבעוט בעיטת עונשין, ‏לא מול יריב, או מול חבר לקבוצה.
‏שתי הנבחרות תמיד ניצחו בדו קרב בעיטות ‏עונשין בטורנירי גביע עולם קודמים.
‏היום זה ישתנה.
‏אני יכול לזכור רגעים קשים ‏כמו בעיטות העונשין מול ארגנטינה.
‏התקבצנו והמאמן שאל מי מרגיש מוכן, ‏מי מאמין בבעיטה שלו.
‏אמרתי שאני מוכן ורוצה לבעוט. ‏אני חושב שהייתי הבועט השני או השלישי.
‏כבר הוחלפתי ולא יכולתי להשתתף.
‏חשבתי, "תודה לאל שהוא שם."
‏עכשיו לוקאס פודולסקי.
‏לכן אתה תמיד רוצה להיות מקצוען.
‏להיות מוכן, להאמין בעצמך ‏ולבעוט את הכדור לאן שצריך.
‏לוקאס מתכונן.
‏פודולסקי!
‏זה לא הזיז לו בכלל.
‏נסענו לכל המשחקים בגרמניה.
‏לוקאס ארגן הכול.
‏היו לנו רכבים, מלון, ארוחות וכרטיסים.
‏- וייסיק בודזינסקי, דוד -
‏ואז, אחרי המשחק, לוקאס הגיע, כמובן,
‏במכונית, יחף. קלינסמן אפשר את זה ‏כי המשפחה שלו הגיעה.
‏ונסענו בחזרה בלילה.
‏הוא הסיע אותנו למלון.
‏הוא האיץ והמשטרה עצרה אותו.
‏הוא הסתכל על לוקאס, ו…
‏"ביי." והוא נתן לנו להמשיך.
‏אפילו שהוא חרג מהמהירות המותרת בעיר.
‏הוא היה כמו אל שם. ‏-כן.
‏לוקאס פודולסקי נבחר ‏לשחקן הצעיר הטוב ביותר בגביע העולם.
‏פיפ"א בחרה בצעיר בן ה-21.
‏איך אתה מרגיש ‏בטורניר גביע העולם הראשון שלך?
‏אני שמח. קיבלתי פרס אתמול.
‏אלוהים. הוא רק עם הנשים שוב.
‏בחייך, שווייני. תצא מפה.
‏גם רונאלדו ומסי התחילו בגביע העולם
‏והם היו באותו גיל של לוקאס.
‏הם כבר היו שחקנים טובים בזמנו.
‏אבל בחרו בלוקאס.
‏זה מדרבן אותי להמשיך לשפר את הקריירה שלי.
‏זאת הייתה חוויה נפלאה לכל המשפחה, ללוקאס.
‏כמו חדש. צעיר בחמש שנים.
‏לפחות!
‏די עם זה. ‏-אתה לא נראה בן 40. אתה נראה בן 30.
‏אתה יכול להמשיך לשחק, ‏אתה מושלם לליגת-העל הפולנית.
‏הראש שלי כבר כואב.
‏לוקאס, תשחק בעונה הבאה?
‏אני לא יודע. ‏-הוא לא יודע.
‏פודולסקי!
‏תחילת השנה הייתה קשה מאוד ללוקאס.
‏הוא לא אמר את זה, אבל ראיתי את זה.
‏לא היה לו מצב רוח טוב.
‏התוצאה עדיין 0-0. דקה 87.
‏לוקאס פודולסקי הוחלף לפני 15 דקות
‏אחרי תקרית לא נעימה.
‏סיידלסקי עם עוד הזדמנות.
‏יכולות להיות טענות נגד השחקן.
‏ואתה חושב, "זין, זין."
‏תמשיך עם הספרינט. תיקח את הכדור ותשחק.
‏אני משחק 0-2.
‏אבל זה לדבר אל הקיר.
‏תשחק. אתה חייב לראות את עצמך על המגרש.
‏אולי הוא לא הרגיש בנוח שהוא צריך להחליט.
‏הוא לא היה נוכח כמה שבועות.
‏הוא אמר, "אני אודיע לכם בסוף ינואר."
‏הוא לא עשה את זה.
‏עכשיו הוא אומר, "אני צריך עוד שבועיים.
‏"אני צריך לדבר עם מוניקה."
‏הוא לא אמר דבר.
‏מה עובר לו בראש.
‏הוא חשב על זה. ללא ספק.
‏הוא היה קרוע. ‏הוא אפילו שאל את הילדים מה לעשות.
‏אתה רוצה עוף, או נקניקייה?
‏עוף? טוב.
‏הוא תמיד שאל, "מה דעתכם? ‏אבא צריך להמשיך לשחק?"
‏אם הוא באמת חשב על זה, זה קשה לו.
‏הוא באמת לא יודע מה לעשות.
‏לפעמים אני חושב שזהו. מספיק.
‏לפעמים אתה אומר, "קדימה."
‏כשאתה רואה שאתה יכול לעמוד באימונים,
‏שאתה יכול להמשיך לשחק בליגה הפולנית,
‏אתה חושב, "למה לוותר ‏על מה שאני אוהב כל כך?"
‏אלה!
‏אין סיבה. הסיבה היחידה היא משפחה.
‏אלה בדיוק התמונות. ‏אני מעמיד פנים שאני מדווש.
‏אחרת אנשים יחשבו שאלה אופניים חשמליות.
‏יאללה!
‏אלה.
‏קדימה, אלה. תיש.
‏את יכולה להגיע לשם, חמודה. ‏את יכולה להגיע לשם.
‏מאיה, תסתובבי שמאלה שם, לחנות הגלידה.
‏בואו נמשיך, בסדר? ‏-קדימה!
‏בכל פעם שאני בבית עם הילדים שלי, המשפחה.
‏אני מרגיש שהגיע הזמן להגיד… ‏עוד זמן לדברים אחרים.
‏הילדים היו צריכים להסתדר בלעדיו במשך שנים.
‏אלה מרוויחה הכי הרבה ‏כי הוא כבר לא משחק בנבחרת.
‏הוא לא נוסע כל כך הרבה כמו פעם.
‏אבל אם הוא עדיין רוצה לשחק, ‏אמרתי שהוא צריך לפנות זמן לילדים.
‏בשנים האחרונות לא היה לי זמן ‏לחשוב על כל הקריירה שלי.
‏לחשוב, "איפה שיחקתי?
‏"מה היו הרגעים הטובים?"
‏ואז אתה מבין מה חסר לך או מה השגת.
‏החלוץ המוכשר ביותר בגרמניה ‏עובר למועדון הגרמני המצליח ביותר.
‏זה הפך אותו לאחד השחקנים ‏היקרים ביותר בעולם.
‏והנה השער.
‏לוקאס פודולסקי ‏כובש את שערו הראשון בבאיירן.
‏איך היה לך כשהצטרפת למינכן?
‏אם באיירן מינכן רוצה מישהו, הוא מגיע.
‏הנה, כסף, כסף. הכול טוב.
‏דירה ליד האגם. נפלא. ‏גם אני הייתי חותמת שם.
‏הוא היה אחד הכוכבים הצעירים ‏של טורניר גביע העולם.
‏ככה ראו אותו כשהוא הגיע לפה.
‏ברור שהוא, יחד עם בסטיאן שוויינשטייגר,
‏היו כוכבים עולים בנבחרת הלאומית, ‏בגביע הפדרציה וכו'.
‏הציפיות היו גבוהות.
‏החיסרון היחיד ‏היה המרחק מהבית בפעם הראשונה,
‏כי תמיד גרתי עם ההורים שלי.
‏זאת הפעם הראשונה שדאגתי לעצמי.
‏זאת הייתה הפעם הראשונה ‏שאבא שלי לא הסיע אותי לאימונים
‏ושאימא בישלה לי בבית.
‏מינכן הייתה צעד גדול, כי זה היה מחוץ לקלן.
‏המשפחה לא הייתה שם.
‏לוקאס תמיד היה עם המשפחה שלו.
‏רחוק מהחברים שלי, מהסביבה שלי.
‏הגעתי לעיר חדשה ואתה לבד.
‏אבל הייתי ממוקד בכדורגל.
‏בהתחלה הכול היה חיובי. ‏הנסיך פולדי, הנער מקלן.
‏אבל אז אתה משחק לא טוב פעם אחת.
‏ואז מגיעה הביקורת, העיתונים.
‏התקשורת כבר לא מגינה עליך, היא תוקפת אותך.
‏- פודולסקי והבווארים לא מבינים זה את זה? -
‏אתה משחק פחות ויש לך פחות אפשרויות לטעות,
‏כי יש לך הרבה תחרות.
‏לא סתם אומרים שבאיירן ‏היא קצת כמו מכל שורץ כרישים.
‏- לא סופרים את הנסיך בבוואריה -
‏כשאני מסתכל על המשחקים שלי, ‏על הנתונים שלי,
‏אני אומר שהביצועים הספורטיביים שלי ‏במינכן היו טובים.
‏לא מדהימים, אבל טובים.
‏הוא לא תמיד היה כשיר לשחק בבאיירן. ‏הוא היה צריך להוכיח את עצמו.
‏הבעיה הייתה שהיא תמיד רוצה להיות על המגרש.
‏הוא רק רוצה לשחק.
‏זאת הייתה חוויה שהוא היה צריך לעבור.
‏זה מה שזה היה.
‏הוא בטח היה מתוסכל.
‏אבל הוא לא הראה את זה.
‏הוא לא הראה את זה ‏בעולם החיצוני או במועדון.
‏בחיים לא שמעתי את אחי מתלונן.
‏אם הוא מרגיש רע, אתה לא רואה את זה.
‏הוא התחשל מאוד בגלל המצבים האלה, ‏בגלל כל מה שקרה.
‏הכישרון הכי גדול שלנו, ‏לוקאס פודולסקי, סופג ביקורת.
‏הוא עובר תקופה קשה.
‏לוקאס, ברוך הבא ‏ל"מועדון אליפות אירופה של הארי".
‏טוב לארח אותך פה. ‏-אני מצפה מאוד למשחק.
‏לוקאס, ממה שאנחנו שומעים מבאיירן,
‏זה מאכזב להיות על הספסל ‏כששחקנים כמו לוקה טוני
‏ומירו קלוזה היו לפניך?
‏לא אכפת לי, אני נאבק על מקומי. ‏אנחנו משחקים למען הקבוצה.
‏ויש לי חוזה בבאיירן.
‏אין בעיית תקשורת בין באיירן לביני.
‏אני מדבר בצורה ברורה.
‏כדי שכולם יבינו אותי, ‏וכולם יכולים להבין את זה.
‏כל אחד יכול להגיד משהו.
‏אתה מבין משהו בפוליטיקה? ‏אתה יודע איך להצביע בבחירות?
‏ברור שאני יודע איך להצביע בבחירות, ‏חתיכת זבל.
‏יש לי אפילו חיוג חוזר במכשיר הנוקיה שלי.
‏בשבילי זה דומה לביקורות ספורט.
‏זה מתסכל אותך.
‏יומני היקר, זה לוקאס, בסדר?
‏כדורגל מקצועני ‏הוא קצת כמו לימוד גרמנית, נכון?
‏אתה צריך לצבור הרבה נקודות
‏ואחרי כמה שנים, ‏אתה מסיים ולא יודע מה לעשות.
‏בסטי, שווייני ואני רדפנו אחרי פיליפ לאם,
‏במועדון של באיירן עם מגבת רטובה, בסדר?
‏וניסינו להפליק לו בתחת, בסדר? מעולה.
‏הם רצו לצחוק עליו
‏כי הוא לא היה יכול לדבר בצורה ברורה ‏כמו אנשים אחרים.
‏ברור שלא הייתי עושה את זה ‏למישהו מרקע פולני
‏שיודע קצת היסטוריה, ‏שיודע מאיפה הוא הגיע וכו'.
‏מה שנאמר היה מוגזם.
‏ההורים והסבתא מצד אימא גם היו תחת מתקפה.
‏כאילו כדי להגיד ‏שלא למדתי את השפה כמו שצריך.
‏אף אחד מאיתנו לא חשב שזה מצחיק, ‏אבל מה יכולנו לעשות?
‏מה אתה אמור לעשות ברגע הזה?
‏- פולדי יוצא נגד רדיו מערב גרמניה -
‏- לא צריכים להעליב אותי ככה. -
‏אם הוא חושב שהוא מקבל יחס לא הוגן, ‏הוא צריך להלחם למען הצדק.
‏הוא יכול היה לנבוח בחזרה.
‏וגם אנחנו, העיתונאים, ‏בעשרת הימים האחרונים,
‏אבל כל הראיונות נדחו, ‏הוא עבר על פני המצלמות
‏עם אותה הצהרה, "לא, אני לא מוכן."
‏לא, אני לא מוכן.
‏מה זה עשה לו? ‏-הא חושב על דברים יותר.
‏הוא פחות שולף מהמותן.
‏מה אנשים רוצים?
‏"חיובי, שלילי, מה יקרה אם אני אגיד את זה?"
‏וזה גרם לו להיות בוגר יותר.
‏- מינכן, וורת'סי -
‏שם, שם. ההרים יפים.
‏בקיץ האגם פה מדהים.
‏זה מעולה.
‏אבל שחייה? ‏-בטח, שחייה, בטח.
‏אחרי אליפות אירופה, זה מתחיל.
‏אשתי מתקשרת. בסדר?
‏אנחנו מכירים.
‏הלו.
‏שלום, שלום. ברכות.
‏אני לא יכול… ‏אני אחזור אלייך בעוד כמה דקות.
‏עיתונאי אמיתי.
‏עד במינכן, הדברים היו מתמקדים ‏רק בכדורגל או ביחסים שלנו…
‏…אבל לא היה משהו כבד יותר.
‏יופי, בדיוק.
‏ואז הוא הפך לאבא.
‏משהו שהוא תמיד רצה, וזה מה שקרה.
‏תינוק קטן, אדם קטן.
‏ואז לקחת אחריות, שכבר הייתה גדולה מאוד.
‏בשבילו, אבל גם בשבילי.
‏לוקאס לא היה בבית במהלך השבוע. ‏הוא לא היה בבית בסוף השבוע.
‏הוא היה בבית אולי פעמיים בשבוע, ‏לפעמים יומיים בשבוע.
‏והייתי לבד עם הילד.
‏כספורטאי אתה לא מחליט בעצמך לאן איפה תשחק.
‏לפעמים אתה פה ומחר אתה במקום אחר.
‏תמיד יש רגעים מיוחדים בחיים של ילד.
‏והרבה פעמים הוא לא נוכח בהם.
‏בזמנו בכיתי הרבה כשהייתי רחוק מלואיס.
‏כשידעתי שאנחנו נוסעים ‏לשלושה, ארבעה, חמישה שבועות,
‏היה קשה להיפרד.
‏אני חושב שזה מה שאתה מקריב ‏כשאתה שחקן כדורגל.
‏הוא לא התנהג בצורה אנוכית, ‏אבל הוא גם לא התנהג בצורה שונה.
‏הוא רק… המשכנו כמו בעבר. ‏אבל עכשיו היה גם תינוק.
‏בסדר. עכשיו. ‏-כן, עכשיו. עכשיו.
‏לשחק בצד השני.
‏ילד!
‏אפילו רחוק יותר. חזק! בראבו, פולדי!
‏תשחק!
‏קדימה, ילד. שער בנגיחה!
‏עכשיו!
‏כן!
‏כל הכבוד, לואיס.
‏כן!
‏ככה זה צריך להיות. זה בגלל הלחץ.
‏כשהלחץ גבוה, אנשים עובדים.
‏התפוח לא נפל רחוק מהעץ, כמו שאומרים. ‏ככה אומרים, לא?
‏- לואיס, בנו של לוקאס -
‏פה זה בסדר?
‏אם נעשה סרט תיעודי על אבא שלך, מה אתה חושב
‏שחייב להיות בו?
‏ההומור שלו, השטותניקיות שלו, ‏זה מאפיין אותו.
‏כן, רוב האנשים כבר ידעו את זה, אבל…
‏והנה הוא.
‏זה יהיה בסדר אם הוא יקשיב? ‏-כן, בשמחה.
‏ו…? זה טוב?
‏התמונה טובה, האור, כן. זה נחתך פה יפה.
‏הוא אבא מצחיק, כן. הוא גם לא הכי מבוגר.
‏כן, הוא יכול להבין בדיחה, אפשר לבלות איתו.
‏לפעמים הוא מביך אותך?
‏לא, לא ככה. למזלי, לא. לא.
‏תתאר איזה אבא הוא.
‏קשה. אבא אחד, מהדורה מוגבלת.
‏רואה? לא הכנסת את זה. אתה צריך…
‏כן. ‏-אתה ממש צריך לרצות את זה.
‏אתה צריך לסחוט את זה מהשחקנים.
‏עד שהם יקיאו.
‏כל מי שאתה משחק איתו רוצה להיות מקצוען.
‏אתה צריך להיות בר מזל.
‏להימנע מפציעות, ו…
‏הלימודים חשובים.
‏מה? הוא מתחיל שוב. ‏-כן, כן.
‏הנה הוא.
‏אבל להיות מקצוען…
‏מה שיהיה, יהיה.
‏ניסיון. ‏-מה?
‏רציתי את העמוד הקרוב. ‏זה קצת קשה, אבל זה פגע לא טוב.
‏משם אתה תפגע. זה יגיע לקרן.
‏זה היה ארוך מדי. הרגליים שלו ארוכות מדי. ‏-היה לך יותר מדי זמן לחשוב.
‏כן. ‏-כן.
‏רציתי לכדרר ולעבור אותו. ‏-שלושער ראשון? נכון?
‏כן.
‏בגורניק, שני או שלישי.
‏העונה, שלושער ראשון.
‏תחזור איתי הביתה? ‏-כן.
‏ואז תתקלח, להתראות עוד מעט. ‏-בסדר.
‏אבל תמהר, לא כמו תמיד.
‏כשאתה חושב יותר מדי, משהו כזה קורה.
‏צעד ראשון פנימה, ‏ואתה צריך להגיע לפינה, את זה. צעד מלא.
‏זה היה קל מדי, נכון? ‏-קל מדי, כן.
‏אני שואל אותו מדי פעם אם הוא רוצה להפסיק,
‏אבל תמיד מקבל אותה תשובה, ‏שהוא עדיין נהנה מזה.
‏הוא עדיין אוהב כדורגל כמו פעם.
‏אבא שלי גם סיפר לי הרבה סיפורים ‏על איך שהוא החל לשחק כדורגל.
‏זה הבית שלו. הוא נולד פה. ‏כאן הוא הכיר את הכדורגל.
‏תמיד היו לי תחומי אחריות ‏במועדונים ששיחקתי בהם.
‏בעיקר פה, כי זה מועדון הבית.
‏אחריות, כי הבנתי שהם צריכים ‏אותי על המגרש, מחוץ למגרש…
‏המועדון נמצא במצב קשה, גם כלכלית.
‏רק רציתי לבוא לשנה, לשחק ולפרוש.
‏אבל אז שוב החל הדחף הזה, ‏כמו שיש בכל העסקים.
‏"אני אנסה להשיג משהו עם המועדונים."
‏עכשיו יש לי פגישה.
‏אנחנו רוצים לשפץ את אזור הכושר והספא.
‏- האקדמיה לצעירים, גורניק זאבז'ה -
‏אנחנו רוצים להשקיע קצת.
‏שלום.
‏-שלום.
‏תמשיכו, תמשיכו עם השיחות והקללות.
‏מה? זהו?
‏אימונים או משחק? ‏-אימונים.
‏זה לא אמור להיות מתקן של חמישה כוכבים.
‏אנחנו צריכים לשמור על האופי של המקום הזה.
‏פה יהיו החדרים, ‏פה נתקין את בריכות המים הקרים והחמים.
‏והסאונה תהיה פה?
‏הסאונה או המקלחת. בזמנו כל זה עבד.
‏אני אזמין את הארכיטקטית. ‏היא תציג את השרטוטים הראשונים.
‏אפשר ליצור משהו. זה מהנה.
‏נשקיע. נדרבן אנשים.
‏זה מתקדם. לאט, אבל זה מתקדם.
‏זה מה שאני מציעה לעוצוב הקומה, ‏זה אריח 0.5.
‏ולקיר?
‏אולי את זה. אבל אני גם שוקלת את זה.
‏מה אם נשתמש באותו אריח לרצפה ולקיר?
‏נוכל לעשות את זה, זה תלוי בך.
‏אז ניקח את זה… ואולי גם את זה. ‏-בסדר, נבחר בכיוון הזה.
‏אם מי ששומר על המועדון חי, ‏המנהיג שלו, פורש,
‏אז זה עלול לקרות גם למועדון, ‏כי עוד לא הגענו למצב
‏שאפשר להגיד שהם יוכלו להמשיך אם ‏לא אהיה בעניינים.
‏לכן יש לי אחריות לקבוצה, לאנשים,
‏לאוהדים, לאזור.
‏אני יודע שזאת האחריות.
‏הנה.
‏- קלן -
‏אחרי השנים האחרונות ‏כשלוקאס והמשפחה שלו בפולין,
‏יש להם הרבה מה לעשות עם המשפחה שם.
‏אני חושב שהוא מרגיש יותר שזה הבית.
‏הוא מצא בפולין סוג של בית, ‏אבל קלן תהיה ביתו לנצח.
‏ברוכים הבאים לבתים של משפחת קראן.
‏בסדר, נכניס קצת אוויר.
‏- הדירה של לוקאס בקלן -
‏נפלא, נפלא.
‏נראה…
‏כמו גלויה.
‏ויווה קלן!
‏גם אתה יכול לשים את זה פעם אחת. ‏-כן.
‏בסדר, תלבש את החולצה. ואז נעשה פה מספר.
‏כמו סנטה קלאוס.
‏מעולה. זה מתאים כמו כפפה ליד.
‏זה נשאר פתוח. ‏-לא, לא.
‏אלאף!
‏בוקר טוב. ‏-בוקר טוב.
‏בוקר טוב.
‏היי. ‏-בוקר טוב, לוקאס. אני אנדראס.
‏בוקר טוב. ‏-בוקר טוב.
‏בוקר טוב. ‏-בוקר טוב. בוקר טוב. בוקר טוב.
‏בוקר טוב לכולם.
‏שלום. בוקר טוב.
‏בוקר טוב. בוקר טוב. ‏-שלום, פרידריך.
‏יש לך מוזיקה על הבמה הנעה? הכול שם?
‏כן. אתה יותר לחוץ מכולנו.
‏לא, חייב להיות סדר.
‏בסדר. ‏-תיהנו.
‏הנה. היי.
‏טוב שבאתם, כל טוב. תיהנו.
‏לוקאס פודולסקי. ‏תברכו אותו ב"קלן מעל כולם"!
‏אלאף! ‏-לוקאס!
‏אלאף! ‏-היי!
‏היי, תראה את זה.
‏הבית נמצא בכל מקום. אבל ברור ‏שקלן חשובה לי מאוד, לגמרי.
‏הנסיך פולדי צריך לחזור לקלן. ‏-למה?
‏הוא שחקן טוב ‏ובאיירן גם ככה לא מעלה אותו לשחק.
‏- תחזור הביתה, פולדי -
‏- קלן אוספת כסף כדי לרכוש את פודולסקי -
‏"תחזירו את לוקאס הביתה…"
‏כל קלן רצתה שהבן האובד ישוב ‏לקבוצת הכדורגל עם המועדון בגייסבוקהיים.
‏- ההעברה של פודולסקי הושלמה -
‏רק רציתי לחזור לקלן. ‏התרגשתי לחזור למועדון,
‏לאוהדים, כי התגעגעתי לזה.
‏האהבה לאצטדיון ולאוהדים לא נעלמת.
‏תמיד הייתי חלק מהאוהדים, מהאולטראס.
‏הינה עוד משהו שאתם יכולים לצלם.
‏- פולדי חזר -
‏ההתרגשות, האופוריה. ‏היו 30 אלף אוהדים באימונים.
‏כל כלי התקשורת היו שם. כולם דיווחו על זה.
‏וכמובן, שמחתי לחזור.
‏כולם אמרו לי שסוף-סוף פולדי חזר הביתה.
‏הטלפון שלי התפוצץ.
‏לוקאס פודולסקי!
‏החזרה העניקה למועדון דחיפה גדולה.
‏האמונה בקלן הגדולה חזרה.
‏המועדון היה צריך פנים.
‏והפנים האלה היו הפנים של לוקאס פודולסקי.
‏יש לי סוג של אחריות, ‏שאני תמיד רוצה לתת את כל כולי.
‏כדורגלן תמיד מרוכז מאוד.
‏אתה רק רואה את הכדור, את הכדורגל, ‏את האימונים ואת המשחק.
‏לפעמים אתה שוכח את כל השאר.
‏בקלן לפעמים הדברים הפכו לכל כך משוגעים, ‏שהוא אפילו לא יצא לרחוב. לצאת בכלל.
‏המוני אנשים ניסו להגיע אליו.
‏תצלם.
‏אולי היה לי קשה להתמודד בזמנו.
‏הייתי צריכה לחלוק אותו עם מיליוני אנשים.
‏מדי יום. יום אחר יום.
‏אולי רק עברתי תקופה ‏שבה הייתי צריכה אותו יותר.
‏שיחקתי כדורגל ולמחרת, ‏במקום לבלות ביום ראשון עם מוניקה,
‏אולי לצאת להליכה עם לואיס, ‏שיחקתי כדורגל עם החברים שלי,
‏ואז יצאתי לאכול איתם ‏במקום לעשות משהו עם המשפחה שלי.
‏אולי המשכתי לחיות את חיי ‏כמו שחשבתי שאני צריך בזמנו.
‏ובשלב הזה, אמרתי, "ניסע לדירה.
‏"נעזוב קצת ונחשוב מה לעשות.
‏"כי כשאתה פה, זה מרגיז אותי, ‏אני צועקת עליך ואתה עליי."
‏לפעמים בקלן לא דיברנו זה עם זה שבועות.
‏התווכחנו, לא היינו יחד כמה שבועות.
‏כשלא היינו יחד כי ככה רצינו,
‏התחלתי לעשות חושבים.
‏כשהגענו למסקנה שאנחנו רוצים את הקשר שלנו,
‏לא יכולנו יותר לחיות בנפרד. ‏אז איך נוכל לשפר את הקשר?
‏דרך שיחות ודיבור על הרגשות,
‏ואז צד אחד צריך להגיד "כן" ‏והצד השני צריך להגיד "כן".
‏איכשהו, מצאנו דרך לחזור להיות יחד.
‏אני גם חושב שהסיפור הזה
‏שיצאנו יחד לדרך מההתחלה,
‏שהכרנו זה את זה, כשהיינו "נורמליים".
‏אני שם את זה במירכאות.
‏זה חיזק אותנו כאנשים.
‏לוקאס רצה לחזור לקלן ‏כי הוא התגעגע למשפחה שלו.
‏הוא התגעגע לסביבה שהוא גדל בה ‏והוא התגעגע למועדון.
‏הוא גם בטח המעיט בערך של החזרה בעבורו.
‏ההנאה ממשחק הכדורגל הייתה שם,
‏אבל ראו שזה לא היה כמו פעם.
‏חזרתי ככוכב-על וכולם נשאו אליי עיניים,
‏כל התקשורת, כל השחקנים.
‏"פודולסקי, קדימה, תעשה משהו."
‏מסירה לפודולסקי. ‏לוקאס פודולסקי עם רגל שמאל!
‏- אחרי התחלה לא טובה, קלן תולה את תקוותיה ‏בפודולסקי, נובקוביץ ומאניש -
‏הכול היה תלוי בו.
‏והוא לא היה יכול לעמוד בזה. ‏לא מהמצב שהוא היה בו.
‏פיליפ לאם. אבל מי מיירט את המסירה?
‏לוקאס פודולסקי.
‏אני חשב שזאת הייתה בעיה ‏שהאנשים שהיו אחראים לא הגנו עליי.
‏הם נתנו לזה להתקדם בצורה טבעית. ‏הם לא זרקו אותי לכלבים,
‏אבל הם אמרו, "בסדר, לוקאס. ‏נראה אם תוכל להסתדר עם זה לבד."
‏- עליות וירידות אינסופיות -
‏קלן הייתה בעצם לוקאס פודלובסקי.
‏- ספקות לגבי הנסיך, ‏קרב ירידה -
‏לוקאס פודולסקי לבד ‏לא יכול להבטיח הישארות בליגה הבכירה.
‏שריקת הסיום בקלן וזה יהיה סוף עצוב מאוד.
‏השחקנים רצים כדי להיפרד.
‏שריקת הסיום ביום שבת השחור.
‏- קלן ירדה ליגה -
‏ברור שזה הרגע הכי קשה שהיה לי
‏בשנים האחרונות.
‏ואם יורדים ליגה במחזור האחרון…
‏- יום שחור לפודולסקי -
‏הוא חשב, "אני אחזור לקלן ‏ואשאר שם עד סוף הקריירה."
‏- הנסיך שלי! כל טוב -
‏אבל בשלב מסוים הוא הבין, ‏"אני לא חושב שככה דמיינתי את זה."
‏הוא אמר, "אני חושב ‏שאני צריך משה אחר כדי להמשיך להתפתח,
‏"כדי לצבור ניסיון חדש."
‏יש שחקנים שמעולם לא עזבו את גרמניה.
‏ששיחקו רק במועדון אחד או שניים.
‏אני שונה.
‏כשארסן ונגר התקשר אליי, לא היססתי.
‏לונדון, ארסנל, האצטדיון, המאמן.
‏הכול התאים. ארזתי ונסעתי.
‏-מקלן ללונדון -
‏יש לנו צילומים של ארסנל ‏שאנחנו רוצים להשתמש בהם.
‏אבל הם עולים **** אירו. ‏-כן, זה ירד מהתקציב שלכם.
‏כמה אנשים מעורבים?
‏סימונה, ניקו, גריט, פרנק, פיבו והבוס.
‏כל אחד ייתן **** וזהו.
‏- לא גייסנו את הכסף -
‏- לכן, הנה תמונה -
‏היי, לוקאס, נעים מאוד לפגוש אותך, גבר.
‏תלמד קצת את הסלנג של לונדון.
‏תמיד אמרנו את זה. ‏אני אעלה עם התפוחים והאגסים, מדרגות.
‏תוכל לחזור איתי?
‏תפוחים ומד…
‏ואז הגיעה הבקשה מאינטר מילאן. ‏הייתה לנו שיחה טובה.
‏- מלונדון למילאנו -
‏- "איטי ונרפה," ביקורת חדה על פודולסקי -
‏אבל כולם חכמים בדיעבד.
‏- ממילאנו לאיסטנבול -
‏תמיד היה לי קשר לטורקיה, ‏בזכות החברים הטורקים שלי.
‏הייתי גאה כשהגיעה ההצעה. ‏לא חשבתי הרבה לפני שקיבלתי אותה.
‏ונהניתי שם מאוד.
‏קרן לגלאטסראיי. ‏נגיחה, והכדור מוצא את הרשת.
‏- פודולסקי זכה בתואר ראשון עם גלאטסראיי -
‏- מאיסטנבול לקובה -
‏וכשהגיעה הצעה מיפן, אמרנו, ‏"בסדר, אנחנו רוצים לעשות את הצעד הזה.
‏"אנחנו רוצים לחוות את זה כמשפחה.
‏"להתבגר כבני אדם ולהכיר תרבות חדשה."
‏לכן עשינו את זה.
‏צילמנו ביפן ארבעה ימים. ‏למה רצית לעשות את זה?
‏אני אוהב את יפן. ‏יש אווירה מעולה במדינה הזאת.
‏שלום.
‏אוכל טוב.
‏האנשים רגועים.
‏יש מבנה, יש חוקים.
‏שלש, שתיים, אחת, בום.
‏עשרים ותשע.
‏יש אונסן. יש הרבה מה לראות. ‏יש הרבה טבע ודברים כאלה.
‏הדבר הכי חשוב הוא להסתבן היטב, זה העניין.
‏לסבן את הכלי היטב.
‏כמו בצנרת. הצינור צריך להיות חופשי.
‏ו… סומו.
‏קדימה!
‏עוד אחד, עוד אחד!
‏תודה רבה!
‏אני חושב שזה היה נחמד וחשוב.
‏בגלל זה רציתי לנסוע ליפן.
‏תודה. תודה רבה.
‏היי. ‏-מה נשמע?
‏טוב, ואתה?
‏היום ננצח, בסדר?
‏מה? ‏-רק ניצחון. ואתה? בסדר?
‏יופי, כן. יופי.
‏אתה… ‏-נתראה אחרי המשחק, בסדר?
‏אתה נראה טוב. אתה נראה בכושר. ‏-כן, אני עדיין בכושר, כן.
‏אתה משחק? ‏-כן, אני עדיין משחק, כן. בפולין.
‏כן? ‏-כן.
‏באיזה מועדון אתה? ‏-גורניק. גורניק זאבז'ה.
‏זאת תהיה העונה האחרונה?
‏כן. במאי. אולי אני אסיים, כן. אולי. כן.
‏במאי? ‏-במאי. העונה מסתיימת אז.
‏- אנדראס אינייסטה, חבר קבוצה לשעבר -
‏אני חושב ככה, אולי. אולי עוד שנה. לא יודע.
‏אתה יכול לדמיין אותו בפנסיה?
‏אתה חושב שהוא יסתגל לחיים שלאחר הכדורגל?
‏לא שיחקתי חודשיים, אבל לוקאס הוא אדם ש…
‏שחושב על דברים אחרים מלבד כדורגל.
‏ואני חושב שהדבר הכי חשוב ‏הוא להיות מחוץ לכדורגל.
‏למצוא את הדברים האלה, ‏את מה שמדרבן איתו, את הפרויקטים
‏שאתה יכול לעשות בחיים שלך.
‏אז הנושא…
‏כרגע אין לנו תפריט ילדים. ‏-כן.
‏ויש הרבה משפחות שאומרות, ‏"בסדר. אנחנו רוצים תפריט ילדים."
‏בדיוק, לכן חיפשנו מה נוכל לעשות.
‏זה האבטיפוס עכשיו, הראשון. ‏-כן, בדיוק.
‏ואנחנו גם רוצים קרנבל. ‏-בדיוק.
‏קרנבל, גביע עולם, אליפות אירופה ‏בצבעי דגל גרמניה, למשל.
‏אתה צריך לחלק את גביע פולדי מייד.
‏לשים את הפנים שלי עליו מייד.
‏אם תעשה לזה יחסי ציבור טובים, אני חושב ‏שזה יביא לפה אנשים.
‏אני חושב שזה רעיון מעולה.
‏בואו נעשה את זה. ‏-כן.
‏יש לי עסקים, הם מהנים.
‏ואני משקיע בהם כמו שאני משקיע בכדורגל.
‏אבל צריך לוותר על משהו.
‏בטח. אני רוצה לשבת בבית עכשיו.
‏אבל אני אוכל לנוח בקבר.
‏בטח, יש לי משפחה, ילדים,
‏אבל יש לי אחריות לכל הפרויקטים שלי.
‏- ברלין -
‏תיקו 2-2 בשניות האחרונות. ‏עכשיו הם צריכים לסיים. קרוסה. מקס קרוסה!
‏וואו, מקס "שישה" קרוסה. ‏-מקס קרוסה.
‏התוצאה 2-4.
‏כמה אתה ישן כשאתה פה?
‏כן, שיחקנו במשחק חוץ שלשום.
‏חזרנו הביתה בשלוש בבוקר.
‏הבוקר היה אימון בבית הספר ואז באתי לפה.
‏אתה יכול לראות שהוא קצת מותש בדרך כלל,
‏קצת עייף, הוא גם כנראה לא ישן.
‏ואז הוא כותב לי בשש בבוקר או משהו כזה.
‏בסדר.
‏יש לי פחות זמן לעשות דברים פרטיים.
‏אני לא יכול לעשות הכול תמיד. ‏צריך לוותר על משהו.
‏אבל אני חושב שכדורגל ‏הוא כבר לא המוקד,
‏אז אני צריך יותר אנרגיה, ‏יותר כוח ויותר זמן חופשי.
‏זה קצת פרדוקסלי. ‏-מה פרדוקסלי?
‏מצד אחד אתה אומר שיהיה לך ‏יותר זמן עם המשפחה שלך,
‏אבל במקביל אתה טס לברלין לשעתיים ‏לבולר ליג…
‏אמרתי את זה? ‏-כן.
‏כל עוד העסקים מצליחים ‏וכל עוד אתה פעיל וכו',
‏אתה יכול לשלב את זה איכשהו.
‏אתה חושב… ‏-אבל זה תמיד היה ככה, אז…
‏אבל למה אתה עושה את כל העסקים האלה? ‏מה מניע אותך?
‏לא יודע.
‏צריך לעבוד כדי להשיג דברים ‏ולחיות חיים טובים יותר.
‏יש לו גישה כזאת בחיים, הוא חווה את זה.
‏ועדיין יש לו את זה. הוא לא מוותר אף פעם.
‏הוא לא מסוגל להיות בחוסר מעש.
‏חוסר מעש הוא בעיה.
‏באופן כללי, הוא אדם שתמיד צריך לעשות משהו.
‏ואז הוא מרוצה.
‏אתה חושב שהעסקים שלך ‏בחיים לא יספקו אותך כמו כדורגל?
‏לא, אני לא חושב ככה. לא.
‏- 2025, העונה האחרונה, כביכול -
‏כולם שואלים איך זה יהיה, ‏מה הדבר הבא, מה עם לוקאס.
‏ברור שאני מרגיש טוב,
‏אין קונפליקטים, המשחקים נראים טוב.
‏אבל אני לא נותן מספיק לחיים הפרטיים שלי.
‏יש לי את המחשבות שלי.
‏אנחנו רוצים להיות מהירים ‏ואנחנו רוצים לדעת לאן אתה מתקדם.
‏אתה אומר, "אני אעשה את זה כל החיים."
‏אבל כשזה לא נמצא שם יותר, מה האלטרנטיבה?
‏אין אלטרנטיבה לזה.
‏האלטרנטיבה היחידה ‏היא להמשיך לשחק בספורט הזה
‏כדי שיהיה מה שיעסקי אותי,אבל זה הופך ‏לבלתי אפשרי.
‏אין אלטרנטיבה לזה.
‏אם יפטרו אותך מהעבודה, ‏תוכל להגיע לחברה אחרת ולעשות אותו דבר שם?
‏הדבר היחיד הקבוע הוא העסק והמשפחה.
‏ואם יהיה חסר משהו? אני לא יודע.
‏אבל זה לא יהיה בדיוק אותו דבר.
‏תהיו בשקט.
‏הסאונה הכי טובה, הכי טובה.
‏ברור שתמיד יש רגעים קשים, שאני אומר
‏שהיה עדיף להפסיק.
‏אבל תמיד יש בך קול שאומר לך להמשיך.
‏ואתה תמיד מתלבט.
‏זה בדיוק מה שאנחנו צריכים פה.
‏נכון שבשלב מסוים אהיה חייב להחליט.
‏ואני מוכן להחליט.
‏- יום לפני המשחק האחרון של העונה -
‏מה התאריך היום? 23 במאי.
‏מעולם לא חשבתי שאני אשחק עד גיל 40.
‏לצערי, אין לי חליפה היום.
‏אבל זה הסגנון שלי, זה האופי שלי.
‏אני אמור לחתום על אלה? ‏-כן.
‏בדיוק שם.
‏תכפתר את הכפתור. ‏-ואם אני לא אעשה את זה?
‏אני לא לובש חליפות, אבל אני יודע את זה. ‏-שצריך לכפתר את הכפתור.
‏מה הוביל אותך בסוף להחלטה לפרוש?
‏אני מעדיף להמשיך ולהפסיק בשלב מסוים ‏את המשחק הפעיל,
‏במקום להפסיק ואז לשכב ‏על החוף שלושה חודשים.
‏אני רוצה לראות איך המועדון מתפקד ‏ואת מחנה האימונים של המועדון.
‏אני רוצה להמשיך להיות חלק מזה.
‏- לוקאס פודולסקי יישאר שנה נוספת בזאבז'ה -
‏שנה לאחר מכן, ‏הוא זוכה בגביע הפולני עם גורניק.
‏אני יכול לעשות פה הרבה. אני יכול לרתום את ‏הניסיון שלי, שזה כבר מה שאני עושה.
‏בשבילי זה חשוב שיהיו לנו חולצות טובות,
‏כי כשיש לך חולצות טובות, אנשים יקנו אותן.
‏אולי אהיה מעורב קצת יותר בעתיד הקרוב.
‏אני בתהליך של קניית מניות ‏של המועדון מהעיר.
‏אני אומר שזה משאיר אותי בחיים ומסופק.
‏זה נותן לי להמשיך להיות מעורב בכדורגל.
‏מעולה!
‏להרפות מזה, אבל לא לגמרי, ‏ולהתקדם לאט-לאט בכיוון הנכון.
‏זה תהליך, כמו ב-20 השנים האחרונות.
‏והוא צריך להבין,
‏"בסדר, כבר השגתי הרבה, ‏ואני יכול להתחיל להוריד הילוך.
‏"להוריד את הקצב."
‏אלה באה!
‏- יום הולדת 40 -
‏אני מישהו שחי את החיים כאן ועכשיו,
‏ביום עצמו, ואני ממלא את היום שלי בחיים, ‏לא משנה מה זה.
‏אני שמח, אני צוחק, יש לי חוש הומור.
‏ככה זה יהיה.
‏יהיה מה שיהיה, כמו שאומרים בקלן.
‏רגל שמאל עם נוף לים.
‏אני עדיין יכול לעשות קצת יותר.
‏הרגל השמאלית עדיין לא רוצה להפסיק.
‏שאלה אחרונה.
‏בכל סרט ספורט דוקומנטרי,
‏הם יראו את השער האחרון של מריו גצה ‏במונדיאל 2014.
‏מה נעשה? נשים שער שלך בסרט?
‏תעשו את זה… עם בינה מלאכותית.
‏שורלה. הוא נכנס. תעשה את זה!
‏ותעשו כאילו אני הבקעתי את השער.
‏תעשה את זה. הוא עשה את זה!
‏לוקאס פודולסקי!
‏שימו את כל הכותרות או את גביע העולם 2014,
‏שימו את כל הקרדיטים ‏ואז אנשים יראו את זה ממילא בקרדיטים.
‏ואז הם יראו את כל מה שקרה ושניצחתי
‏והם יראו את הגביע שוב.
‏לוקאס פודולסקי נפרד מהנבחרת הלאומית.
‏פודולסקי. לא!
‏אני לא מאמין.
‏אני לא מאמין. סנסציוני. איזה שער נפלא!
‏ככה זה יהיה גם הסרט הדוקומנטרי. ‏או שלא?
‏ברור, בסוף, כן.
‏אם לא, שיראו את זה ביוטיוב.
‏- מוקדש להלן פודולסקי -