Downloaded from YTS.BZ
UNDER EUROPAMESTERSKAPET I 2004 ENTRET 297 SPILLERE BANEN.
Official YIFY movies site: YTS.BZ
I DAG ER TO AV DEM FORTSATT PROFESJONELLE FOTBALLSPILLERE:
CRISTIANO RONALDO OG…
Jeg ser ikke ut som jeg er 40, gjør jeg?
Hva synes du? Ser jeg ut som jeg er 40?
Ok.
Er denne dritten i gang?
-Er alt i orden nå? -Lyden også?
Ja.
Jeg er Lukas Podolski.
Og vi filmer noe fantastisk.
Dokumentarer er alltid helt like. Det er inntrykket mitt.
De viser karrieren…
Høydepunkter, redigerte videoer.
Lukas Podolski, det er hans posisjon!
80 prosent av dere, og jeg klør meg også på ballene av og til
Og derfor er alt bra.
Av og til vises det noe privat.
Min, min, min.
For en liten baby.
Så snakker alle trenerne.
Jogi Low, Thomas Müller, Toni Kroos, Bastian Schweinsteiger…
-Hallo. -Oliver Kahn.
Lagkamerater.
Tjuefem kameraer og så: Snakk.
-Venstre fot. -Venstre fot.
-Beste venstrefot.
Podolski! Galskap! Jeg blir gal her!
-Makt. -Selvsikkerhet.
Ekstremt stabil mentalt.
Godt spill igjen. Podolski!
Han kan score fra hvor som helst.
-Verdensmester. -En legende.
Podolski! Bra greier fra Tyskland. 2-0. Fantastisk fotball.
Det er det som gjør meg til en god spiller.
Det vil ikke være noe du allerede vet. Det er alltid litt kjedelig.
Hva? Virkelig?
-Greit. -Jeg tar meg tid. Vel, da…
Synd. Jeg har mye å si.
Jeg synes andre som har noe med meg å gjøre burde svare på spørsmål. Indirekte.
UTSTYRSSJEFEN
Ja, familie er viktig.
"Fru Podolski, for et barnebarn du har!"
BESTEMOREN
Han sa han kunne spille i fem år til.
FAREN
Får han vite det, dreper han meg.
SØSTEREN
Jeg har hørt mye om tanten din.
Ja, klart, jeg mener…
TANTEN
Det kan ikke gå galt.
Og så kommer den andre tanten: "Hvorfor valgte du ikke meg?
Hvorfor kun én tante?"
DEN ENE TANTEN
Hallo.
DEN ANDRE TANTEN
Følg meg… Kom inn, jeg skal vise deg mitt nye hjem.
Alt for filmen, for dokumentaren. For litt drama.
La oss se hva som skjer.
Full gass.
Lukas Podolski!
-Helt gal. -Det må alltid skje noe.
Det er bare sånn han er.
Ingenting stopper meg. Sover du, taper du.
TYSKLAND
Det var her jeg vokste opp.
-Kamera går? -Kamera går.
Ok, og action.
BARNDOMSHJEM
-Hallo. -Hallo.
Det er kult å si at vi gjør et familieintervju.
Der alle sitter sammen og snakker. For det er da historiene kommer ut.
Hvorfor ler du?
"Ja, den gangen, det stemmer."
Svart hår.
Vakre bilder.
Familien min inkluderer moren min, Krysia.
-Her. -Vis oss.
Mamma spilte håndball.
Nummer seks. Her.
Faren min, Waldemar.
Ja. Hei.
-Hva er det? -Se her!
Nei! Nei, nei.
Det var da jeg ble proff. Han heiet.
-Første proffkontrakt. -Vis meg.
Du kan ikke vise slike bilder.
Søsteren min, Justina.
Podolski. Alle sammen.
-Herregud, vi var så unge. -Herregud. Gigolo.
Ja, vi er litt gale.
Ja, helt gale.
-Helt gale. -Ja.
Alle fire delte det samme badevannet.
Et helt badekar, man fylte det ikke på nytt eller tok en dusj, men…
-Først én… -Først én, så den neste…
-Den siste var den verste. -Den siste, nettopp.
Han tok alltid mye vann i badekaret.
-Han ville det. -Og mamma sa: "Lukas, ikke så mye vann."
Og så sa han det veldig pent.
Han sa: "Mamma, en dag vil du få så mye vann.
Da kan du bade så mye du vil."
-Det var litt… -Ja.
-Sånn var det da. Og sånn er det nå. -Og det er det den dag i dag.
KATOWICE, POLEN
Mamma.
-Mamma. -Der. Ok.
Ja?
Elchi, nam nam, saltstenger!
Kaffen ble laget av Ella!
For en god kaffe!
-Én, to, tre. Bravo! -Igjen…
Ella-mål!
Nei! Pappa-mål!
Basen vår, hjemmet vårt er her i Polen nå.
Ikke den.
Det er der vi bor som en familie. Det er Monika, meg, barna.
Pappa må skaffe saus til Maya.
Louis har allerede begynt å stå på egne ben.
Men med de to jentene deler Monika og jeg den daglige rutinen.
Monika var alltid i bakgrunnen. Hun var aldri glad i å bli filmet.
Og det vil hun aldri bli.
MONIKA PODOLSKIS FØRSTE OFFENTLIGE INTERVJU.
-Aner ikke hvorfor du ble her for det. -Test én, to, tre.
Jeg tror det er viktig å se at han ikke bare er fotballspiller.
Poldi.
Han er også far.
At han har en veldig kjærlig, myk og ja, annerledes side.
Derfor sa jeg ja til å ta del i dette.
Jeg tror min daglige rutine har vært den samme siden jeg begynte med fotball.
Jeg trener faktisk hver dag.
Og så kamper, enten fredag, lørdag, søndag eller mandag.
-Kroppen din er helt død. Du må trene mer. -Hva?
Legg mer kraft i det. Det må være mer stabilt.
Greit. På'n igjen.
Yalla Habibi.
Sober! Jeg håper du får det gøy med all knullingen.
Husk at kondomer er viktige.
-Soberka, lykke til! -Takk!
Jeg hadde tenkt på å dra tilbake til Polen en stund.
Vi er her i Silesia-regionen.
Zabrze er byen der klubben holder til. Gornik Zabrze.
Der jeg selv også spiller fotball.
Zabrze er en arbeiderklasseby.
Regionen er kjent for åpne steinbrudd, gruvedrift og så videre.
Normale folk, fordomsfrie folk.
Sosnica er fem minutter fra stadion. Det er der hele familien min kommer fra.
Jeg pleide å dra på stadion med faren og onkelen min.
Jeg hadde tenkt på å dra tilbake til denne regionen og denne klubben
en god stund.
Jeg lovet bestemor i Polen.
Verdensmester.
Verdens beste.
-Ikke verst? -Bra.
Jeg føler meg komfortabel der. Jeg kommer derfra, og jeg liker å være der.
JULI 2024
Første kampdag i den polske ligaen!
Lech Poznań ønsker Górnik Zabrze velkommen.
Jeg har sagt at i hodet mitt er det siste sesong.
Jeg fyller 40 i sommer. Det burde være slutten på min aktive karriere.
Så må jeg sette meg ned og tenke på hva jeg skal gjøre.
Men slik det ser ut nå er det over.
Og du er en del av reisen.
De får mat klokken seks.
Disse to idiotene her.
Kom hit.
Jeg tror alle kjenner meg som fotballspiller.
Selvsagt vil det dekkes av dokumentaren. Det gir mening.
Det var noen fine stunder. Mange øyeblikk. Mange mål.
STRAKS PÅ "POLDI"
Verdensmester!
Tap.
Det blir en stygg slutt.
Det er en del av det.
En dokumentar er 90 minutter lang. Mer eller mindre. Det kommer an på.
Og 70-80 % av det er bare fotballspilleren og hans suksess.
Og 20 % handler om hva han gjør utenfor banen.
Om jeg hadde noe jeg skulle ha sagt, ville jeg endret det.
TYSKLAND
1,2 millioner euro, ikke sant?
Ja, la oss se. La oss se hva som kommer, ikke sant?
Ja?
Lukas har forandret seg mye de siste 10-12 årene.
Folk forventer ikke en slik person. De forventer fotballspilleren.
Ikke forretningsmannen Lukas, som har utviklet seg de siste årene.
Dette blir nok min siste sesong.
Innen da ville jeg utvikle en kolleksjon
som blir den siste.
En vegg som denne, la oss si at dette er avskjedssamlingen
til Lukas Podolski sammen med klubben.
LP10-X, små Gornik Zabrze-logoer overalt overalt. Eller på halsen.
Hvor mange produkter blir det, omtrent?
-Skal vi komme med et forslag? -Ja.
Jeg vil bare gjøre ting litt kulere. Jeg føler ikke for å gjøre sånt.
-Ja. -Ikke sant?
Jeg vil heller gå i denne retningen.
Med et kult kutt, kult stoff, og der logoen er ren.
Jeg synes vesken er flott, så jeg ville…
Jeg vet ikke hvor godt hagenisser selger. Det er et veldig tysk produkt.
Ja, jeg vet ikke. Alle har hagenisser, ikke sant?
Men ikke en som ser ut som deg.
-Ok, så lag en. -Det hadde vært fantastisk.
Og så sier du hvor mange.
Og på bunnen er det en pris.
Du får den overført. Jeg tar meg av resten med klubben.
Skjønner.
-Bare for å si det fort. Full gass. -Ja.
Det blir fem sekunder i filmen, ikke sant?
-Det vi nettopp gjorde. -Ja. Definitivt.
Han tenker på prosjekter og forretninger hele dagen.
"Hvordan gjøre dette bedre? Større? Hvordan gjøre enda mer?"
Det er holdningen hans.
SPEYER FLYPLASS
Der er de igjen.
Ja, fra nederlag til festivalen. Alt for dokumentaren.
Lukas er ikke en som sover.
Han er ikke en som sier: "Jeg tar det med ro i noen timer."
Med Lukas er det rett i sjette gir. Det går alltid fort.
Sånn, ja. Nå!
Hei, Louis! It's my life.
Nå skjer det.
Hei!
GLÜCKSGEFÜHLE-FESTIVALEN
Her borte!
Vi bygget en festival fra bunnen av til vi hadde nesten 200 000 besøkende.
Vi ringte sponsorer, ringte managere,
organiserte hele greia, og så videre. Jeg liker det.
Takk for at dere kom. Det var et flott show.
-Hei. Lukas. -Kevin. Hyggelig å møte deg.
-Ikke noe problem! -Alt i orden!
Kona mi vil ha ett bilde.
-Ja. Visst faen. -Men uten meg, ok?
Kjære, hvor er du?
-Bare dette. -Et siste bilde.
Ok.
Takk, folkens.
-Greit. Takk. -Takk, folkens.
-Ha det. Takk for at vi fikk komme. -Takk.
Reis deg! God morgen!
Sånn, ja.
Podolski! Podolski! Podolski!
Jeg har et firma som heter Mangal Döner.
Ice Cream United. Sammen med Christian.
"Kom igjen, la oss lage iskrem." "Ok, la oss lage iskrem."
Og to-tre ting som er i gang, eller som venter i kulissene.
Gå og kjøp en kebab der.
Det er folk som sier at kebabene hans er bedre enn karrieren hans nå.
Målet er å utvide alle forretningene.
Jeg vil ha 100-200 butikker. Det er målet. Du ser overraskelsen i folks ansikter.
Når du sier at det er nesten 60 butikker nå,
sier de nok: "Fy faen. Hvordan gjør han det?"
Det er mye, hva? Hva er det som driver deg?
Sover du, taper du. Husk det. Sover du, taper du.
Greit, da ringer jeg dem.
Han er på farten hele dagen.
Noen ganger er han i Tyskland. Jeg vet ikke om han kom i bare to-tre timer.
Og så er han tilbake i Polen om kvelden.
Senere får jeg vite av venner at han var i Tyskland.
Modusen min er ikke en enveiskjørt gate, men som et Shibuya-kryss.
Det går i alle retninger.
Fotball, forretninger, mye som skjer. Familien er også involvert.
Mange kommer og går.
Det er alltid mye som skjer. Reise, gjøre ting…
Jeg spør ofte meg selv: Hvorfor gjør du fortsatt så mye?
Du gjør det bra.
Hvorfor gjør du dette mot deg selv? Men Lukas fortsetter.
Vil du ikke stoppe en gang?
Sytten, atten, nitten, tjue, én, to…
Soborka, du hadde fire fridager!
Knips, knips.
Nye ting er lagt til.
Hva vil du savne når du tenker på å slutte?
Når du har gjort dette hele livet, vil du på et tidspunkt savne det.
Men jeg tror at etter noen måneder, etter et halvt år eller et år,
jeg vet ikke når, vil noe nytt åpne seg igjen.
Alle endringer er vanskelige i starten.
Men du kommer over det.
Men du savner sånne ting.
Komme deg dit, sitte, drikke te.
Det har vært i kroppen din i over 20 år.
Hvis det plutselig forsvinner fra en dag til den neste,
er jeg nysgjerrig på hvordan jeg reagerer eller hvordan det blir.
-Skremmer det deg litt? -Nei.
"Det som skjer, det skjer", som de sier i Köln.
HANS AVSKJEDSKAMP FOR 1. FC Köln SPILLES I Köln
STEDET DER ALT BEGYNTE.
Da jeg startet i 1. FC Köln, var jeg ti. Senere spilte jeg med proffene.
Det har alltid vært drømmen min. Dette er klubben min.
Og nå er Lukas Podolski nesten 40 og fortsatt aktiv.
Jeg ville ha en avskjedskamp som knyttet disse to klubbene sammen.
1. FC Köln og klubben min, Górnik Zabrze.
To hjemmelag, vil jeg si.
For å spille en kamp mot hverandre.
For å spille igjen på stadion der karrieren min begynte.
Lukas Podolski, velkommen til Bundesliga.
18 år ung og allerede et fyrtårn av håp.
Han får sitt første.
For å ta farvel, for å takke for all støtten opp gjennom årene.
Podolski, skuddmulighet, det er mål! Mål til 1. FC Köln. Lukas Podolski.
Alle trenerne, alle lagkameratene jeg spilte med,
tusen takk for alle årene dere hadde oss her.
Fra meg, fra familien min.
Derfor er det vanskelig å ta farvel.
Han gikk rundt på stadion, tilskuerne heiet på ham.
Han snakket med folk… Han ville ikke dra.
Det var da jeg innså at dette er stuen hans.
Han beveger seg som om han ble født på banen.
Det vakreste for ham er å spille fotball.
Fotball er noe som tar slutt.
Føler du at det kan være over på et tidspunkt?
Ja, det er vanskelig å gi slipp. Jeg får se hvordan det er etter sesongen.
-Sjef! -God morgen.
-I dag i rosa!
Ikke film her, det er kaos! Ikke her!
STYREMEDLEM
Spesielt i fine farger i dag.
STYREMEDLEM
Valentinsdagen. Valentinsdagen.
Presidenten vår.
-Skal vi gå inn i det midterste rommet? -Ja!
Hei.
Hvor lenge vil du spille?
Jeg vet ikke.
Jeg har ikke bestemt meg ennå om jeg skal fortsette eller slutte.
Har du ikke bestemt deg ennå?
Hva mener du med "ikke bestemt deg ennå"? Akkurat nå er planen å slutte.
Så for å diskutere kontraktsdetaljene…
Om det er 500 zloty, 1000, eller et annet beløp…
I dag er ikke dagen?
Men jeg lar alltid en dør stå åpen i livet.
Så vi filmer ikke din siste sesong?
Tilsynelatende siste sesong.
"TILSYNELATENDE SISTE SESONG"
Hodet mitt er ikke klart til å si: "Ok, om noen uker er det over."
Derfor er ikke avgjørelsen tatt.
Fotball er rett og slett den beste sporten.
Det er gøy, følelsesladd. Du finner ikke det i hverdagen.
Derfor elsker jeg det.
Det er et rusmiddel for meg.
Hvis du leter etter én ting, følelsene du hadde på banen…
TIDLIGERE LAGKAMERAT
…finner du dem aldri igjen.
Følelsen av en finale, vunnet, tapt, atmosfæren.
Alt som følger med den er over. Det kommer ikke tilbake.
Og det er ingenting som gir deg de samme følelsene lenger.
Det er ikke bare en jobb. Det er en lidenskap.
Og å gi opp en lidenskap for alltid,
det er ganske normalt at det koster en viss mengde viljestyrke.
Selvsagt er det mange spørsmål. Hva skjer når det er over?
Hva er drivkraften? Eller hvem er jeg når alt tar slutt?
Lukas går gjennom en forandringsperiode akkurat nå,
der han selv må gi slipp.
Og han er i ferd med å oppleve denne fasen av livet,
som er veldig vanskelig for ham.
Her, ta denne fra pappa.
Lukas åpner seg ikke så fort for andre.
Du må virkelig tilbringe mye tid med ham, mange år,
for å forstå hva slags person han er.
Én, to, tre. Én, to, tre.
Du ser bare fotballspilleren, den morsomme fyren.
-Poldi. -Mamma!
Det er mye mer bak det.
For å forstå Lukas som person og hans karakter,
må du også se en gang til på hvordan han vokste opp,
hvordan han utviklet seg og hvor han kommer fra.
Kom igjen, la oss gå og se på sauene.
Jeg tror du da forstår mange ting.
Det var slutten av november 1987. Det var en veldig vanskelig tid.
Polen er fortsatt langt fra i stand til å skaffe mat selv.
Den økonomiske utviklingen har ført til inflasjon og utbredt fattigdom.
Etter drastiske prisøkninger har mange ikke lenger råd til rasjoner.
Jeg vet ikke helt hvordan vi kom til Tyskland. Jeg var for ung.
Jeg har bare hørt historien fra faren og moren min.
-Pass. -Pass.
Ja, det er passet.
Gammelt polsk pass.
Her er jeg. Mammas visum.
Her.
Ikke alle kunne komme. Og kona mi fikk visum fra Nederland.
Og jeg fikk et fra Tyskland. Ja. Vi gjorde alt i hemmelighet.
Hvem visste det på forhånd?
Bare jeg, mannen min, svigerinnen min.
Og det var det. Ingen.
Ingen visste det. Vi pakket tingene våre i bilen.
Jeg med ett barn, og kona mi med det andre.
Og så sa vi: "Skal vi dra eller ikke?" Og så tok vi steget.
Og så kom vi hit til Bergheim.
Vi kom hit for et bedre liv. For barna.
Så vi kom hit med et par ting. Vi hadde ingenting her.
Faren min fant en jobb. Moren min var vaskehjelp på skolene.
Hun vasket klasserommene og alt. Og ja, det var begynnelsen.
Bestemor tok oss inn.
I begynnelsen var hun som en ekstra mor for meg.
Og hun hjalp til med å oppdra meg, tok vare på meg.
ROM 006 FRU PODOLSKI
Fint. Ja, fint.
Du har tatt på deg en jakke.
-Har du pyntet deg for i dag? -Ja, det er søndag i dag.
Ja.
Han var alltid en bra fyr.
BESTEMOR
Å, ja.
Han var den yngste i familien.
Du var ett år gammel.
-Nei, to. To. Ja. -Ja, én… To? Ja.
To, ja.
Du ville ikke gå i barnehagen. Du gråt alltid.
Det var i barnehagen. Læreren snakket bare tysk.
Og selvsagt forstod jeg ingenting i starten.
Bestemor slapp meg av ved døren. Og så dro hun.
Og jeg gikk ikke inn i klasserommet, men ut.
Og jeg ventet der til ett, til to, til hun plukket meg opp.
-Alene? -Alene, ja.
Noen barn gjorde narr av meg.
Han forstår ikke språket og så videre, men…
Å lære tysk så fort som mulig
og tilpasse seg tysk kultur var veldig viktig.
Når vi gikk ut for å spise, sa foreldrene mine ofte:
"Oppfør deg, det er mange tyskere her."
Det skjedde ofte da jeg var liten.
Fordi det var mange tyskere der, og vi ville vise at vi passet inn.
Det fine var at vi bodde i en bolig der det bodde mennesker fra 25 nasjoner.
Ingen brydde seg om hvor du kom fra.
Vi hadde det bare gøy og spilte fotball på gata.
Det var sånn jeg løp til idrettsbanen.
Han hadde alltid med ballen. Alltid med ballen, selv i badekaret.
Alltid med ballen.
Ballen var alltid med meg.
Moren min sendte meg på shopping, jeg sparket ballen ned,
trikset ned trappen og gikk ned stien.
Da jeg fikk en fotball fra foreldrene mine, var jeg glad og stolt.
Jeg sov med fotballen fordi den var så fantastisk.
Uansett vær.
Det var kaldt, det regnet.
Han kom hjem våt fra topp til tå.
Han var alltid på fotballbanen.
Den fotballbanen i Bergheim,
var alltid en luksus for meg, og en frihet.
Jeg følte meg alltid komfortabel der.
Det var der jeg blomstret, det var alt for meg.
-Hvordan fremstod han der? -Samme som i dag. Tøff.
Som ung gutt var han identisk med den han er i dag.
Du må stå imot ham fordi han er stabil, tøff,
skyter alltid med venstre fot.
Alle var redde for skuddet hans. Det var våpenet hans.
Vi hadde det bare gøy. Fem mot fem, seks mot seks, syv mot syv.
Vi sluttet aldri å spille.
Ja!
Alle kjente Lukas. Og på sykkel…
SØSTER
Fotballbanen var… Du måtte sykle i seks-sju minutter.
Moren min ropte på ham hele tiden.
Du kunne høre det helt til fotballbanen.
"Lukas, moren din roper på deg. Du må dra hjem."
Hei.
Jeg bare frøs den.
-Fire griser og kyllinger. Ok? -Ja.
I dag skal vi ha nypoteter med dill,
svinekoteletter…
-Og sopp. -Schnitzel.
Schnitzel, vel, kotelett. I Polen kalles det svinekotelett.
-Wienerschnitzel. -Ja.
-Du må ha i litt smør. -Så gi henne margarinen.
-Herregud, du ruinerer meg. -Ikke lag noe oppstyr.
Mamma har en holdning om at hun vil gjøre alt perfekt.
Hun har samme ambisjon som meg, moren min.
Hvis et nøkkelkort er borte, leter hun til det blir funnet igjen.
Når andre sier at de ikke bryr seg og kjøper et nytt i resepsjonen
eller blokkerer det,
leter hun og prøver å finne eller fikse ting til de fungerer igjen.
En fighter med vinnermentalitet, og det er sånn jeg er også.
Jeg var aldri en redd person.
-Tror du han fikk det fra deg? -Jeg tror det.
Han fikk nesten alt fra meg.
Det var utrolig for en så liten fyr
at han var veldig selvsikker, at det var han som dominerte
selv om han ofte var den minste.
Han hadde også tilfeller i spillet der han sentret bra,
hadde veldig gode innlegg, og selvsagt var i riktig posisjon.
Han hadde også alltid en god nese for mål.
Det var tydelig for meg at vi måtte prøve å få den spilleren til 1. FC Köln.
Fra 1995 var jeg på ungdomslaget på 1. FC Köln.
Alle som har kommet så langt, ønsker å gå videre.
Til syvende og sist vil alle bli profesjonelle.
Jeg spilte for U17 og U19-lagene til 1. FC Köln på søndager.
Kampene var klokken elleve. Så dro jeg igjen klokken tre eller fire
og spilte fotball med kompisene mine på fotballbanen.
Vi fant også på ugagn og hadde det gøy.
Hva slags ugagn fant du på?
Ganske mye, ja. Mye.
Stjal ting.
Brøt meg inn i et lager med kompisene mine.
Solgte billetter på svartebørsen den gangen.
Vi på ungdomslaget fikk alltid gratisbilletter fra klubben.
Vi solgte dem på svartebørsen. Det var en svartebørs på den tiden.
Det var spillere som ikke bodde i Köln,
som ikke hadde tid til å dra til Köln i helgene for å se kampen.
Så vi kjøpte billettene fra guttene for fem eller ti mark,
men så solgte vi dem for 20, 25.
Poldi var alltid tøff i forhandlinger. Alltid.
Hvis det var fem mark, sa han nei, han ville ikke selge dem.
Du hadde kanskje åtte eller ti billetter til noen kamper.
Hvis du legger det sammen, var det ganske mye.
Pluss å samle pant på stadion.
Noen av oss gjennomsøkte den nedre delen, noen den øvre.
Og så hadde han kanskje 10-15 kopper og byttet dem mot penger.
Hva gjorde du med pengene?
Aner ikke.
Han tok ut alle pengene sine, brettet dem sånn og gjorde alltid dette: "Se."
Alltid sånn, med pengene, selv i dag.
"Du har ingenting. Se på mine." Han hadde alltid penger.
Jeg skrøt ikke av det eller brukte penger som en gal.
Han hamstret dem.
Sparsommelig, veldig sparsommelig.
Og jeg gjemte alltid resten i skapet under klærne mine.
-Så søsteren min ikke skulle stjele det. -Han hamstret dem. Jeg brukte dem.
Jeg tror overbevisningen og tøffheten, alt dette fikk jeg fra gata.
Og med kompisene mine, de jeg hang med,
jeg hadde en viss overbevisning og tøffhet.
Da jeg begynte med proffene på den tiden,
sørget jeg for å vise fra første økt at jeg ville bli her.
Vi skiftet fortsatt i de gamle katakombene.
Du kommer inn, der er trøyen med 36.
Alt du drømte om som barn er plutselig virkelig, og plutselig er det der.
Det er ikke en drøm lenger, trøyen henger der,
du tar den på og går ned med laget.
Velkommen til Bundesliga, Lukas Podolski. Han er 18 år.
Ikke ett minutt med proffene ennå, og allerede et fyrtårn av håp.
Jeg pleide å stå bak målet, på siden, som supporter.
Og plutselig er du på den andre siden, en del av det selv.
Og jeg tenkte: "Hei, hvor er du?"
Så var det på tide, hans store sjanse,
å komme til 1. FC Köln, klubben min, og få det til.
Kom igjen!
Podolski!
Han har en god venstrefot.
For resten av familien kan det ha vært en overraskelse,
men jeg visste allerede at han ville klare det.
Lottner. Ja, bra gjort, Podolski!
Føles det som et eventyr?
Ikke egentlig, det er bare normalt, som alltid.
Jeg kom hjem fra jobb, og plutselig…
Jeg kom, og det sto en bil parkert foran bilen min.
Den sto på parkeringsplassen min, der jeg alltid parkerte bilen min.
Jeg ga ham nøklene oppe og sa: "Jeg har noe til deg."
Han gikk ned og så en Audi A4.
Han sa den var min, en gave.
Om han var glad eller ikke, må han svare på.
Hva skal jeg si? Jøss, fantastisk!
Og han klemte meg og kysset meg og kunne ikke holde tårene tilbake.
Ja, jeg vet ikke. Gråt jeg? Jeg vet ikke.
Som arbeider var det umulig for meg å kjøpe en sånn bil.
Ikke sant? Så… Plutselig får jeg en sånn bil gratis,
og en time senere kunne jeg kjøre rett til Wuppertal.
Faren hans hadde vært med ham på hver treningsøkt.
LYDINTERVJU MED MONIKA PODOLSKI
Autoritær, ja, alltid som far.
Men også så nære at de ringer hverandre hver dag
og forteller hverandre alt.
De har et sterkt bånd til hverandre.
Man har selvsagt noen gener fra faren sin,
for pappa var også fotballspiller.
Det er ikke bare det at pappa alltid sa:
at ingenting kommer fra ingenting, men jobben er selvsagt alltid en del av det.
Faren min sa alltid at uansett hva, ikke ta det for gitt.
Men du må også gjøre noe for det.
Det faller ikke bare i fanget ditt.
Du må jobbe for det. Og bare da kan du si at du klarte det.
Bundesliga returnerer fra vinterferien
med en derbyhelg mellom FC Köln og Borussia Mönchengladbach.
Hva var det første øyeblikket for deg personlig,
da du innså, ok, nå har jeg klart det, nå er jeg virkelig proff?
Målet mot Gladbach i derbyet, tror jeg.
Schröder med en mulighet, Podolski får sjansen, ballen går i mål!
Mål for 1. FC Köln, Lukas Podolski!
Kraften fra den sørlige tribunen og alt. Det ga meg et løft, også i media.
Bra innlegg!
1. FC Köln leder.
Flott mål, ikke sant? Etter min mening.
Podolski!
Podolski! Mål!
Det er utrolig!
POLDI-EVENTYRET
Du drar dit som 18-19-åring,
du spiller, de roper navnet ditt, de støtter deg.
Podolski. Og 2-0! Et flott mål!
Det var utenkelig hva som skjedde,
selv om Lukas ikke hadde vært der så lenge.
Men det var ikke så mange helter eller unge stjerner i Tyskland da,
og med sin morsomme personlighet var han populær blant folk.
For ikke lenge siden sto han med supporterne.
Nå har han sine egne fans.
De skriver: "Vi vil ha barnet ditt."
Med et mobilnummer under, for å ta kontakt.
Men jeg gjør ikke det.
-Du har ikke bil eller kjæreste. -Fotball kommer først, det er viktigst.
Hvilken rolle spilte jenter da du var tenåring?
-Null og niks. -Overhodet ingenting.
Jeg hadde aldri kjæreste, selv ikke i tenårene.
Vi spilte bare fotball.
Kompisene mine dro alltid til Köln i helgene for å feste og slikt
og sa alltid: "Jøss, kvinner, jeg møtte en dame."
Sånn er det med gutter.
Jeg var alltid hjemme og spilte fotball på lørdager og søndager.
En dag kom en venn og sa: "Det er en polsk jente.
Du er også polsk, hun er blond og jeg kjenner henne.
Jeg skal introdusere deg."
Vi møttes, snakket og…
Det var det.
Så møttes vi i skolegården, ved bordtennisbordet.
Så dro vi til bensinstasjonen, tok noe å drikke og en Mars-bar.
Jeg husker det. Og så gikk vi bare en tur.
Halve natten.
Han snakket mye om fotball, om familien sin,
og så innså jeg ganske fort at vi hadde samme holdning til livet.
Og derfor ble det en andre date og en tredje.
Og bryllupet hans, herregud.
-Jeg snakker ikke engang om det. -For et bryllup!
For et bryllup. Tre dager. Vet du hva? Det var til å gråte av.
-En drøm. -Tårevått.
-I kirken. -Det var en drøm.
Fantastisk. Vakkert. Alle tre dagene, ikke sant?
Det var så overveldende.
Først innså du det ikke, du måtte vokse inn i det.
Men jeg var så glad på hans vegne. Jeg visste hvor viktig det var for ham.
Ikke så mye berømmelsen og æren,
men å spille som fotballproff, ta på seg trøyen.
Hun så nok i begynnelsen at jeg la så mye energi i det,
at jeg var så fokusert og ønsket det, at hun lot seg selv komme i andre rekke.
Det betyr at hun lot meg oppfylle drømmen min.
Jeg var på U21-landslaget på den tiden, og så fikk jeg en telefon fra Rudi Völler.
"Du skal på treningsleiren til landslaget."
2004 med Rudi Völler. Ja, det var da han begynte.
Vi var helt utslitte her.
Lukas Podolski kommer på banen
som andre debutant sammen med Schweinsteiger.
Helt utslitt, og så kom han ikke innpå.
Så langt ingen mulighet til å bytte inn Lukas Podolski.
Han varmer fortsatt opp.
De spiller videre og vi sa: "Hvorfor slipper han ikke til?"
Nå har vi stopp i spillet.
Köln-spilleren kommer som den tredje yngste debutanten
i etterkrigshistorien til det tyske landslaget.
Men så spilte han. Vi var glade. Ja, vi fyrte på alle sylindere her.
Det var Basti og meg på den tiden.
Vi ga alt, begge to.
Podolski, mål!
Ja! Ti minutter før pause, 3-0.
Og vi var der under VM i 2006.
Forventningene var enorme.
"I VM SATSER VI ALT PÅ POLDI"
Alle trodde at Lukas Podolski ville føre oss til tittelen på egen hånd.
Hvis inntrykket allerede er skapt
at du må skyte tyskerne til verdensmesterskapet på egen hånd…
Jeg leste det noen ganger. "Poldi gjør det."
Gjør det deg nervøs, eller kan du leve godt med dette presset?
Mye skrives av pressen,
men jeg trenger ikke å legge noe press på meg selv.
Jeg har det gøy med å spille fotball, og det er det jeg vil vise.
Det er det han sier. Du vil nesten tro ham.
Han var fokusert på det han måtte gjøre, og han hadde evnen til å gå inn i en kamp
så bekymringsløs og uselvisk.
For meg var ting enkle i VM i 2006.
Du er der, gi alt og spill.
Og nå kjører vi på! Motangrep av Schneider, Podolski!
Et flott mål! Det er guddommelig! Det er fantastisk!
Klose nærmer seg, Keeper kommer ut… Mål!
Mål av Lukas Podolski!
Jeg var på alle kampene, så dem fra start til slutt.
Vi var på alle kampene.
Klose.
Podolski igjen! Jeg kan ikke tro det!
Utrolig!
Når jeg hører "Poldi og Schweini", får jeg en glød inni meg, en glede.
-Lukas, reis deg. -Hei.
Kom igjen! Av sted til kampen!
Kom deg opp, latsabb.
Det er som to gode venner som kommer godt overens.
Sånn var det til syvende og sist.
-Det er det jævelen spiser. -Jøss, Schweini.
Jeg var også på besøk der.
Vi kvinner fikk også besøke mennene på visse dager.
Jeg tok med en pose potetgull.
De var faktisk mine, ikke Lukas sine.
Og derfor syntes jeg det var så morsomt da det ble tatt opp.
At Lukas spiser på den måten.
Se på det.
Det fine med oss var at vi fant virkelig tonen på fotballbanen.
Vi kom godt overens og hadde det gøy. Og folk… De likte det.
Tyskland-Argentina. Det er overtid og en straffesparkkonkurranse.
TYSKLAND-ARGENTINA KVARTFINALE
Er det én ting han ikke gjør, er det å gjøre i buksen.
Det spilte ingen rolle om det var straffe, motstander eller lagkamerat.
Begge har alltid vunnet straffekonkurranser i tidligere VM.
I dag blir det annerledes.
Jeg husker vanskelige øyeblikk som straffen mot Argentina.
Vi samlet oss, og treneren spurte hvem som følte seg klar, hvem som ville skyte.
Jeg sa at jeg var klar, jeg vil skyte. Jeg tror jeg var andre- eller tredjemann.
Jeg ble byttet ut da. Jeg taklet ikke straffer.
Jeg tenkte: "Takk Gud for at han er der."
Nå Lukas Podolski.
Det var derfor man ville bli profesjonell.
For å være klar, for å være sikker på seg selv, og for å slå ballen der den skal.
Lukas, få den inn.
Podolski!
Han brydde seg ikke.
Vi kjørte til kamper over hele Tyskland.
Og Lukas organiserte alt.
Vi hadde en bil, et hotell, måltider og billetter.
Og så, etter kampen, kom selvfølgelig Lukas på besøk.
Klinsmann tillot det, fordi familien hans hadde kommet.
Og vi kjørte tilbake på kvelden.
Han kjørte oss til hotellet.
Han kjørte for fort, og politiet stoppet ham.
Han så på Lukas, og… "Ha det." Han lot oss fortsette.
Selv om han brøt byens fartsgrense.
-Så der var han som en gud. -Ja.
Lukas Podolski ble kåret til VMs beste unge spiller.
FIFA valgte 21-åringen.
Hvordan føler du deg i ditt første VM?
-Hvordan føler du deg i ditt første VM? -Jeg er glad. Jeg fikk en pris i går…
Jøss. Han er bare med kvinnene igjen.
Kom igjen, Schweini. Kom deg ut.
Ronaldo og Messi startet også i VM.
Og de er like gamle som Lukas.
De var allerede gode fotballspillere på den tiden.
Men de valgte Lukas.
Det motiverer meg virkelig til å fortsette å forbedre karrieren min.
Det var en flott opplevelse for hele familien, for Lukas.
Som ny! Fem år yngre.
Minst!
-Bort med dritet! -Du ser ikke ut som du er 40, men 30.
Du kan bare fortsette å spille, perfekt for Ekstraklasa.
Jeg har allerede vondt i hodet.
Og Lukas, skal du spille neste sesong?
-Jeg vet ikke. -Han vet ikke.
Podolski! Podolski!
Starten på året var så vanskelig for Lukas.
Han sier det ikke, men jeg så det.
Han var ikke i godt humør.
Fortsatt 0-0. 87. minutt.
Lukas Podolski byttet for 15 minutter siden.
Med en stygg scene.
Siedlecki med en ny sjanse.
Det kan komme klager på spilleren!
Og du sier faen.
Kødder med sprinten, plukk opp ballen og spill.
Jeg spiller to-null.
Men du snakker til veggene.
Spill, for faen, du må passe deg på banen.
Kanskje han ikke følte seg komfortabel med behovet for å ta avgjørelsen.
Han var ikke til stede på noen uker.
Han sa: "Jeg gir deg beskjed i slutten av januar."
Han gjorde ikke det.
"Jeg trenger to uker til."
"Jeg må snakke med Monika."
Han sier ingenting.
Det som er i hodet hans.
Det var åpenbart det han tenkte på.
Han var usikker. Han spurte til og med barna hva han burde gjøre.
Vil du ha litt kylling?
Eller en pølse?
Kylling? Greit.
Han sa alltid: "Hva synes du, burde pappa fortsette å spille?"
Hvis han virkelig tenkte på det, var det vanskelig for ham.
Han vet ikke hva han skal gjøre.
Noen ganger tenker jeg at det er nok.
Noen ganger sier du: "Kom igjen."
Når du ser at du kan holde tritt med treningen,
at du kan holde tritt i den polske ligaen,
tenker du: "Hvorfor skal jeg gi opp det jeg elsker så høyt?"
Ella.
Det er ingen grunn. Den eneste grunnen er familien.
Dette er de perfekte bildene. Jeg må late som jeg tråkker,
ellers vil folk tro det er en elektrisk sykkel.
Yalla.
Ella!
Kom igjen, Ella. Bukk.
Du kan gå rett dit, kjære. Du kan gå rett dit.
Maya, ta til venstre til iskrembutikken.
-La oss fortsette, ok? -Kom igjen!
Når jeg er hjemme med barna og familien,
føler jeg at det er på tide å sette av mer tid til andre ting.
Barna har også måttet klare seg uten ham i årevis.
Ella tjener mest på at han ikke er på landslaget.
Han reiser ikke så mye lenger.
Men hvis han fortsatt vil spille, må han ha nok tid til barna.
De siste årene har jeg aldri hatt tid til å tenke på hele karrieren min.
Å sette seg ned og tenke: "Jøss, hvor spilte jeg egentlig?
Hvilke var de fine øyeblikkene?"
Så innser du hva du går glipp av eller hva du har oppnådd.
Tysklands mest talentfulle spiss går til Tysklands mest vellykkede fotballklubb.
Det gjør ham til en av verdens mest verdifulle fotballspillere.
Og der er målet.
Lukas Podolski scorer sitt første mål for Bayern.
Hvordan var det for deg da han flyttet til München?
Hvis Bayern München vil ha noen, drar vi alle sammen.
Her er det penger, og alt er bra.
En leilighet ved innsjøen. Fantastisk, jeg ville også dratt dit.
Han var en av de unge stjernene i VM.
Det var sånn han ble sett da han dro dit.
Han og Bastian Schweinsteiger
var stjerneskudd på landslaget, i Confed Cup og så videre.
Forventningene var høye.
Den eneste ulempen var å være hjemmefra for første gang,
for jeg hadde alltid bodd hos mine foreldre.
Første gang jeg tok vare på meg selv.
Første gang pappa ikke kjørte meg til trening,
og mamma lagde mat hjemme.
München var et stort steg, for det var utenfor Köln.
Familien var ikke der.
Lukas var alltid med familien sin.
Borte fra vennene mine, fra omgivelsene mine.
Du kommer til en ny by og er alene.
Men jeg fokuserte på fotball.
Først var alt positivt. Prins Poldi, gutten fra Köln.
Men så spiller du dårlig én gang.
Så kommer kritikken, avisene.
Media beskytter deg ikke lenger, de angriper deg.
MISFORSTÅELSE MELLOM PODOLSKI OG BAYERNE?
Du har mindre å gå på og ting kan ikke gå galt,
for det er mye konkurranse.
Det er ikke uten grunn at de sier at FC Bayern er litt som en haitank.
PRINSEN TELLER IKKE FOR NOE I BAYERN
Når jeg ser på kampene mine, statistikken min,
vil jeg si at min prestasjon i München var god.
Ikke førsteklasses eller fantastisk, men god.
Han fikk ikke alltid spille for Bayern. Han måtte vise hva han var god for.
Problemet var at det ikke alltid handlet om det han gjorde på banen.
Han ville bare spille.
Det var en opplevelse han også måtte leve med.
Det var som det var.
Han må ha vært frustrert.
Men han viste det aldri.
Han viste det aldri til verden utenfor eller til klubben.
Jeg har aldri hørt broren min klage.
Hvis han er lei seg, merker du det ikke.
Han er så herdet av alle situasjonene, av alt som skjer.
Vårt største talent, Lukas Podolski, blir kritisert.
Han har det litt vanskelig.
Velkommen til Harris' europeiske mesterskapsklubb.
-Hyggelig å ha deg her. -Jeg gleder meg sånn til kampen.
Lukas, fra det vi hører fra Siebener Straße,
er det skuffende å sitte på benken med folk som Luca Toni
og Miro Klose foran deg?
Jeg bryr meg ikke, jeg kjemper meg gjennom. Vi spiller for laget.
Og jeg har definitivt en kontrakt her i FC Bayern.
Det er ingen kommunikasjonsproblemer mellom Bayern og meg. Jeg snakker tydelig.
Så alle kan forstå meg, og alle kan gjøre noe med det.
Alle kan også si noe.
Vet du noe om politikk? Kan du i det hele tatt stemme?
Selvsagt kan jeg stemme, din lille dritt.
Jeg har til og med "ring tilbake" på Nokia.
For meg var det som kritikk du får i sport.
Det gjør deg frustrert.
Kjære dagbok, dette er Lukas, sant?
Profesjonell fotball er litt som å studere tysk, ikke sant?
Du må få mange poeng,
og etter noen år er du ferdig og vet ikke hva du skal gjøre.
Basti Schweini og jeg må jage Philipp Lahm
gjennom klubbhuset til FC Bayern med et håndkle, ikke sant?
Og prøve å slå ham på rumpa, ikke sant? Så fantastisk.
De ville gjøre narr av ham
fordi han ikke kunne snakke like tydelig som de andre.
Jeg ville ikke gjort det mot en med polsk bakgrunn
og jeg vet litt om historien hans, hvor han kommer fra og så videre.
Det han sa var litt over streken.
Og de angrep også foreldrene mine, bestemoren på morssiden.
Som for å si at jeg ikke ble lært språket riktig.
Ingen av oss syntes det var morsomt, men hva kan du gjøre med det?
Hva skal man gjøre i det øyeblikket?
POLDI MED TILTAK MOT WDR
JEG TRENGER IKKE Å BLI FORNÆRMET SÅNN.
Hvis han synes han blir urettferdig behandlet, er han nøye på rettferdighet.
Og så kan han bjeffe tilbake.
…og fra oss journalister de siste 10 landslagsdagene,
men alle intervjuene ble avvist og han marsjerte forbi
med samme uttalelse: "Nei, jeg gjør det ikke."
Nei, jeg gjør det ikke.
-Hva gjorde det med ham? -Han tenker gjennom ting.
Han er mindre bekymringsløs.
"Hva vil folk ha?"
"Positivt, negativt, hva kan skje om jeg sier det?"
Og det gjorde ham mer voksen.
Bak der. Fjellene er fine.
Om sommeren er innsjøen her enestående.
Det er fantastisk.
-Men svømming? -Ja, svømming, selvfølgelig.
Etter EM begynner det.
Kona mi ringer, ikke sant?
Vi kjenner hverandre.
Hallo.
Hallo, hallo, hallo.
Jeg kan ikke… Ringer deg tilbake om fem minutter.
En ekte journalist.
Frem til München handlet det bare om fotball og forholdet vårt.
Men ikke noe stort ansvar.
Bra. Nettopp.
Så blir han far.
Noe han alltid ønsket seg, som faktisk skjer nå.
Å få en baby, et lite menneske,
og så ta ansvar, det var allerede overveldende.
For ham, men også for meg.
Lukas var borte i ukedagene, i helgene.
Han var kanskje hjemme to ganger i uken, noen ganger to dager i uken.
Og jeg var alene med barnet.
Som idrettsutøver kan du ikke bestemme selv hvor du drar.
Noen ganger er du her, og i morgen er du et annet sted.
Det er alltid spesielle øyeblikk i et barns liv.
Og ofte var han ikke der.
På den tiden gråt jeg mye da jeg var borte fra Louis.
Da jeg visste at vi skulle være borte i tre, fire, fem uker,
var det vanskelig å gi slipp.
Jeg tror det er det man ofrer som fotballspiller.
Han var ikke egoistisk, men han endret seg ikke heller.
Han bare… Vi fortsatte som før. Bare nå med en baby.
-Ok, nå. -Ja, nå. Nå.
Spill på den andre siden.
Jøss!
Enda lenger, sterkere! Bravo, Poldi!
Spill!
Kom igjen, gutt. Mål på hodet, gutt!
Nå!
Ja, gutt!
Flott, Louis!
Ja, gutt!
Det er sånn det må være. Det er på grunn av presset.
Når presset er høyt, jobber folk.
Som far, så sønn, som de sier. Er det uttrykket?
SØNN
Går det bra her?
Hvis vi lager en dokumentar om faren din, hva bør være i den?
Humoren og det han syns er gøy er karakteristisk.
Ja, de fleste vet det allerede. Men…
Og her er det.
-Er det greit at han lytter? -Ja, med glede.
Og? Bra?
Bildet er bra, lyset, ja, fint klippet der.
Han er en morsom far, ja. Han er ikke eldst heller.
Så ja, han tåler en spøk. Du kan ha det gøy med ham.
Gjør han deg flau av og til?
Nei, det gjør han ikke. Heldigvis.
Beskriv hvordan han er som far.
Vanskelig. Én far. Begrenset utgave.
De scoret ikke på den. Du må…
-Ja. -Du må virkelig ønske det.
Du må presse det ut av spillerne.
Til de kaster opp.
Blant de som spiller, vil alle bli proff.
Du må være veldig heldig.
Unngå skader, og…
Skolen er viktig.
-Hva? Han begynner igjen. -Ja.
At han drar.
Men en proff…
Det som skjer, skjer.
-Et forsøk. -Hva?
Jeg ville ha første stolpe. Litt hardt, men feil.
Derfra må du treffe, inn i hjørnet.
-Det var for langt. -Du hadde for mye tid til å tenke.
-Ja. -Ja.
-Jeg ville drible ham. -Første hat-trick, ikke sant?
Ja.
Mot Gornik, andre eller tredje.
Denne sesongens første hat-trick.
-Blir du med meg hjem? -Ja.
-Gå og dusj, vi ses snart. -Ok.
Men skynd deg, ikke som vanlig.
Når du tenker for mye, skjer noe sånt.
Full kraft, den må inn i hjørnet. Full kraft.
-Det var for lett, ikke sant? -For lett, ja.
Jeg spør ham nå og da om han vil slutte,
men får alltid det samme svaret: Han liker det fortsatt.
Han elsker fotball like mye som før.
Han fortalte meg også mange historier om hvordan han begynte med fotball her.
Dette er hjemmet hans. Han ble født her. Det var her han ble kjent med fotball.
Jeg tok alltid ansvar i klubbene jeg var i.
Spesielt her, for det er på en måte hjemmeklubben.
Ansvar, for jeg innser at de trenger meg på banen, utenfor banen…
Klubben er i en vanskelig situasjon, økonomisk også.
Jeg ville bare komme i ett år, spille og så legge opp.
Men så kom den driven igjen, som med alle forretningene:
"Jeg skal prøve å oppnå noe med klubben."
Nå har jeg et møte.
Vi vil gjøre om trenings- og spaområdet.
UNGDOMSAKADEMIET
Vi vil investere litt.
Hallo.
-Hallo. -Hallo.
Kom igjen! Fortsett med samtalene og banneordene.
Hva? Ikke mer?
-Trening eller kamp? -Trening.
Dette skal ikke være et femstjerners anlegg.
Vi må beholde karakteren til dette stedet.
Her skal rommene være, hvor vi skal installere kalde og varme basseng.
Og badstuen skal være her?
Badstue eller dusj. Tidligere fungerte alt dette.
Jeg henter arkitekten. Hun viser de første utkastene.
Du kan skape noe. Det er gøy.
Investere. Motivere folk.
Så de ser at ting går fremover. Sakte, men sikkert.
Det er det jeg foreslår for gulvet. Det er 0,5-flisen.
Og veggen?
Kanskje denne. Men jeg vurderer også denne muligheten.
Hva om vi bruker samme flis på gulvet og veggen?
Det kan vi gjøre. Det er opp til deg.
-Da tar vi den… Og kanskje den også. -Ok, la oss gå i den retningen.
Hvis personen som holder klubben i live, lederen, forsvinner,
kan det også skje med klubben, for den er ikke satt opp på den måten ennå
at du kan si: "Ok, vi kan fortsette uten ham."
Derfor har du et ansvar overfor laget, folket,
fansen og regionen.
Og jeg vet at ansvaret er der.
Der.
Nå, etter de siste årene med Lukas og familien i Polen,
hvor de har mye å gjøre med familien der igjen,
tror jeg han har en mye sterkere følelse av hjemme.
I Polen har han funnet et slags hjem, men Köln vil være hjemmet hans for alltid.
Velkommen til Kranhaus.
La oss lufte litt.
LUKAS' LEILIGHET KÖLN
Fantastisk.
Ser ut som et…
Som et postkort.
Lenge leve Köln!
-Du kan ta den utenpå. -Ja.
Greit, ta den på. Og så gjør vi nummeret her.
Som julenissen.
Fantastisk! Passer perfekt.
-Holder den seg åpen? -Nei.
Alaaf!
-God morgen. -God morgen.
-Hei. -God morgen, Lukas. Andreas.
-God morgen. -God morgen.
God morgen, alle sammen. Hallo. God morgen.
-God morgen. -Hallo. Friedrich!
-Har dere musikk på flåten? -Ja. Du er mer nervøs enn oss alle.
Nei, det må være litt organisering.
Organisering.
Sånn, ja. Hei.
Hyggelig å ha dere her. Lykke til. Ha det gøy.
Lukas Podolski, hils på ham med: "Kölle…"
-Alaaf. -Lukas.
-Alaaf. -Hei!
Hei, se på dette.
Hjem er overalt. Men selvfølgelig betyr Köln mye for meg. 100%.
-Prins Poldi burde komme tilbake til Köln. -Hvorfor?
Han er en god spiller, og Bayern bruker ham ikke uansett.
KOM HJEM, POLDI
KÖLN SAMLER INN PENGER TIL PODOLSKI
Få Lukas hjem igjen
Hele Köln ville at den fortapte sønnen skulle returnere til Geissbockheim.
PODOLSKI-OVERGANG FULLFØRT
Jeg ville bare tilbake til 1. FC Köln, jeg var oppspilt for klubben igjen,
fansen, og jeg savnet det.
Kjærligheten til stadion og supporterne var aldri borte.
Jeg var alltid en av supporterne, alltid en Ultra.
Og enda et bilde til deg.
POLDI ER TILBAKE
Hype, eufori. Det var 30 000 fans på treningen.
Alle mediene var der. Alle rapporterte om det.
Og jeg var selvfølgelig lykkelig da.
Alle sa til meg: "Endelig kommer Poldi hjem."
Telefonen min eksploderte.
-Lukas Podolski. -Lukas Podolski!
Hjemkomsten ga klubben et utrolig løft.
Troen på store 1. FC Köln kom tilbake.
Klubben trengte et ansikt.
Og det ansiktet er Lukas Podolski.
Jeg har en personlighet som alltid vil gi 100%.
Som fotballspiller er du alltid hyperfokusert.
Du ser bare ballen, fotballen, treningen og kampen.
Noen ganger glemmer du alt annet.
I Köln var det noen ganger så sprøtt. Du kunne ikke engang gå ut.
Masse folk kom mot deg.
Ta bildet!
Kanskje det var en tid da jeg slet med å håndtere det.
At jeg må dele ham med millioner av mennesker.
Hver dag, dag etter dag.
Kanskje jeg gikk gjennom en fase der jeg trengte ham mer.
Jeg spilte fotball, og neste dag, i stedet for å tilbringe søndager med Monika
og kanskje gå en tur med Louis, var jeg på fotballbanen med venner.
Og så gikk jeg ut og spiste med dem istedenfor å gjøre noe med familien.
Kanskje jeg bare fortsatte å leve slik jeg trodde jeg måtte den gangen.
Og på det tidspunktet sa jeg:
"Vi drar til leiligheten, bruker litt tid og tenker gjennom ting.
For når du er her, gjør du meg sint. Jeg kjefter på deg, du kjefter på meg."
Det var tider i Köln der vi ikke snakket sammen på ukevis,
vi kranglet, vi var ikke sammen på noen uker.
Når du er separert fysisk og med vilje, det er da du begynner å tenke.
Og når du konkluderer med at vi vil dette, vi kan ikke leve uten hverandre…
Hvordan kan vi gjøre det bedre?
Gjennom samtaler. Følelser og samtaler.
Og så må den ene siden si ja, og den andre siden må si ja.
På en eller annen måte fant vi veien tilbake sammen.
Jeg tror også at denne historien,
at vi la ut på denne veien sammen fra starten av,
at vi ble kjent med hverandre da vi var "vanlige mennesker"…
Jeg setter det i anførselstegn.
Det har gjort oss sterkere som mennesker.
Lukas ville tilbake til Köln fordi han savnet familien sin,
han savnet omgivelsene sine, og han savnet bare klubben.
Han undervurderte nok også hva det betydde for ham.
Moroa med å spille fotball var der, men du kunne se at det ikke var som før.
Du kommer tilbake som superstjerne, og alle ser på deg.
Alle i media, alle spillerne.
Og sånn: "Podolski, kom igjen, gjør noe."
Pasningen til Podolski, Lukas Podolski med venstre!
ETTER EN SVAK START HÅPER KÖLN PÅ PODOLSKI, NOVAKOVIC OG MANIKYR
Han var den alt var avhengig av.
Og han kunne ikke leve opp til det, ikke fra den posisjonen han var i.
Philipp Lahm! Men hvem avskjærer denne pasningen?
Lukas Podolski!
Jeg tror det var et problem at ledelsen ikke beskyttet meg.
De lot det bare gå sin gang. De kastet meg ikke til ulvene,
men de sa: "Greit, Lukas, se om du klarer deg på egen hånd."
EVIG BERG-OG-DALBANE
Det var ikke 1. FC Köln, jeg tror det heller var 1. FC Lukas Podolski.
DEN TVILENDE PRINSEN
NEDRYKKSKAMP
Podolski alene kan ikke garantere å bli i toppligaen.
Den siste fløyten i Köln, og det blir en veldig ubehagelig slutt.
Spillerne løper og har ingen mulighet til å ta farvel.
Det er det siste slaget på en svart lørdag.
NEDRYKK I KÖLN
Vel, dette er åpenbart det vanskeligste øyeblikket for meg de siste årene.
Og når du rykker ned på siste kampdag…
MØRK DAG FOR PODOLSKI
Han tenkte: "Jeg drar tilbake til Köln og blir der for alltid."
MIN PRINS! GJØR DET GODT
Men på et tidspunkt innså han: "Jeg tror ikke det var det jeg så for meg."
Han sa: "Jeg tror jeg trenger noe annet for å utvikle meg videre,
for å få nye opplevelser."
Det er spillere som aldri har forlatt Tyskland.
Som bare har spilt for én eller to klubber.
Jeg er annerledes.
Da Arsène Wenger ringte, trengte jeg ikke å tenke meg om.
London, Arsenal, stadion, treneren.
Alt passet. Jeg pakket kofferten og dro dit.
Vi har Arsenal-opptak som vi faktisk vil bruke.
-Men det koster **** euro. -Ja, det må tas fra ditt budsjett.
Hvor mange er involvert?
Simone, Nico, Gerrit, Frank, Pivo og her, sjefen.
Alle gir ****, så har vi det.
PENGENE BLE IKKE SAMLET INN
HER ER DERFOR ET BILDE.
Hei, Lukas, hyggelig å treffe deg, kompis. Du kommer til å lære litt London-slang.
Vi pleide alltid å si: "Jeg går opp trappen med epler og pærer."
Kan du gjenta det?
Epler og tra…
Så kom forespørselen fra Inter Milan. Vi hadde en god samtale.
MILANO
"TREIG OG TREG" SKARP KRITIKK AV PODOLSKI
Men etterpåklokskap er 20/20.
MILANO
Jeg har hatt en forbindelse med Tyrkia. På grunn av de tyrkiske vennene mine.
Jeg var stolt da tilbudet kom. Jeg tenkte ikke lenge på å akseptere det.
Og jeg hadde det fantastisk der.
Hjørnespark til Galatasaray. En heading og ballen går i mål.
PODOLSKI VINNER FØRSTE TITTEL MED GALATASARAY
Og da forespørselen kom fra Japan, sa vi: "Ok, vi vil ta det steget."
Vi ville oppleve det som en familie.
Bli mer moden som person, bli kjent med en ny kultur.
Derfor gjorde vi det.
Vi filmet i Japan i fire dager. Hvorfor ville du det?
Jeg elsker Japan. Det er en flott atmosfære i det landet.
Konnichiwa!
God mat.
Folk er avslappet.
Det er strukturer. Det er regler.
Tre, to, én, bang.
Tjueni.
Det er onsen. Det er mye å se. Mye natur og sånt.
Det viktigste. Såpe den fint inn.
Såp røret pent inn.
Akkurat som rør. Pipen må alltid være fri.
Og sumo.
Gå.
Én til!
Tusen takk!
Jeg synes det var fint der og viktig.
Derfor ville jeg dra til Japan.
Tusen takk.
-Hvordan går det? -Hei. Bra. Du?
Dere vinner i dag, hva?
-Hva? -Bare vinn. Og du? Bra?
-Bra. -Vi sees…
Vi ses etter kampen, ok?
-Du ser bra ut, du ser veltrent ut. -Ja, jeg er fortsatt i form.
-Spiller du? -Ja, jeg spiller fortsatt. I Polen.
-Ja? -Ja.
-Hvilken klubb er du i? -Gornik. Górnik Zabrze.
Er dette siste sesong?
Ja, kanskje legge opp i mai. Kanskje.
-I mai? -Mai, sesongavslutning.
TIDLIGERE LAGKAMERAT
Tror jeg. Kanskje. Kanskje ett år til, jeg vet ikke.
Kan du se for deg at han pensjonerer seg?
Tror du han vil tilpasse seg livet etter fotballen?
Jeg har ikke spilt på to måneder, men Lukas er en person som…
Som tenker på andre ting enn fotball.
Og det viktigste er å være utenfor fotballen,
å finne disse tingene, disse motivasjonene, disse prosjektene
som du kan ha i livet ditt.
Så temaet var…
-Vi har ingen barnemeny. -Ja.
Og vi har mange familier som sier at de vil ha en barnemeny.
Derfor så vi på hva vi kunne gjøre.
-Er det prototypen nå, den første? -Ja, nettopp.
-Og vi lager også en ny karnevalskopp. -Nettopp.
Karneval, VM, Europamesterskap i tyske farger, for eksempel.
Du må få ut Poldi-koppen med en gang. Ansiktet mitt er på den med en gang.
Hvis dere kommuniserer det godt, tror jeg dere får folk dit.
Jeg synes ideen er flott.
-La oss gjøre det. -Ja.
Jeg har forretningene, og de er morsomme.
Jeg investerer like mye i dem som i fotball.
Men noe må vike.
Ja, jeg vil gjerne sitte hjemme nå.
Men jeg kan hvile når jeg er død.
Ja, jeg har familie, barn,
men jeg har også et ansvar for alle de andre prosjektene mine.
Det er to mot to de siste sekundene. Nå må de bli ferdige. Kruse. Max Kruse.
Jøss, Max "Shisha" Kruse.
4-2.
Hvor mye sover du når du er her?
Vi spilte bortekamp i forgårs.
Vi kom hjem klokken 03.00.
På morgentreningen og så her.
Du kan se at han vanligvis er litt utslitt,
litt trøtt, sover nok ikke mye heller.
Så tekster han meg klokken 06.00 eller noe.
Greit.
Du har mindre tid til å gjøre private ting.
Men du kan ikke alltid få alt. Du må kunne gi opp noe.
Men jeg tror at når fotball ikke lenger er hovedfokuset,
har du også mer energi, mer makt og mer fritid.
-Det er litt paradoksalt. -Hva er paradoksalt?
På den ene siden sier du at du vil ha mer tid til familien,
men samtidig flyr du til Berlin i to timer for Baller League…
-Sa jeg det? -Ja.
Så lenge forretningene går bra og du er aktiv og så videre,
må du kunne kombinere det.
-Tror du… -Men det var alltid sånn, så…
Men hvorfor gjør du alle forretningene? Hva driver deg?
Jeg vet ikke.
For å oppnå ting, for å ha et bedre liv, må du jobbe for det.
Han fikk en holdning til livet fordi han opplevde det.
Og han har det fortsatt. Han ga aldri opp det.
Han kan ikke stå stille.
Å stå stille er et problem.
Han er en person som alltid må ha noe å gjøre.
Da er han glad.
Tror du forretningene dine vil tilfredsstille deg like mye som fotball?
Nei, jeg tror ikke det.
TILSYNELATENDE SISTE SESONG
Alle spør hvordan det kommer til å gå, hva det neste blir, hva med Lukas.
Selvsagt føler jeg meg bra,
det er ingen konflikter, kampene så bra ut.
Men så er det også mangel på liv.
Dette er tankene mine.
Vi vil at det skal gå fort, og vi vil vite hvilken vei vi skal.
Når du sier: "Jeg skal gjøre dette hele livet."
Og så er det ikke der lenger, hva er alternativet?
Det er ikke noe alternativ.
Det eneste alternativet er å fortsette med denne sporten
slik at du har noe å gjøre, men det er ikke mulig.
Det er ikke noe alternativ.
Mister du en jobb, kan du gå til et annet selskap og gjøre det der.
Det eneste er forretningene og familien,
og om noe vil mangle, det vet jeg ikke.
Men du får ikke det samme tilbake.
Vær veldig stille.
Den beste badstuen, den aller beste.
Selvfølgelig har du alltid faser der du sier at det er vanskelig.
Og det er bedre å stoppe.
Men så er det alltid noe som sier nei, fortsett.
Derfor svinger du frem og tilbake.
Det er akkurat det vi trenger her.
Ja, på et tidspunkt må du ta en avgjørelse.
Jeg er klar til å ta den avgjørelsen.
1 DAG FØR SESONGENS SISTE KAMP
Hva er det i dag? 23. mai.
Jeg trodde aldri jeg skulle spille til jeg var 40.
Dessverre har jeg ingen dress i dag,
men dette er min stil, dette er min karakter.
-Jeg skal signere denne, ikke sant? -Riktig.
Akkurat der.
-Du må kneppe igjen. -Pokker, og hva om jeg ikke gjør det?
Jeg bruker ikke dress, men jeg vet dette. At du må feste knappen.
Hva fikk deg til å bestemme deg for å ikke legge opp?
Jeg vil heller fortsette og så gi meg senere,
istedenfor å legge opp og så ligge på en strand i tre måneder
og se hvordan klubben presterer, hvordan klubben er på treningsleiren…
Jeg ville fortsette å være en del av det.
LUKAS PODOLSKI FORLENGER KONTRAKTEN MED ETT ÅR.
ETT ÅR SENERE VINNER HAN DEN POLSKE CUPEN MED GÓRNIK.
Jeg kan gjøre mye her. Bruke min erfaring, slik jeg allerede gjør.
For meg er det viktig at vi har gode skjorter,
for når du har gode skjorter, kjøper folk det.
Og det er ting jeg kanskje vil gjøre litt mer av i nær fremtid.
Jeg er i ferd med å ta over klubbens aksjer fra byen.
Jeg vil si at det holder meg i live og tilfreds.
Jeg vil si at jeg fortsatt driver med fotball.
Faen meg fantastisk!
Slipper taket, ikke 100 % ennå, men det går sakte i den retningen.
Det er bare en prosess, akkurat som de siste 20 årene.
Og han må innse:
"Ok, jeg har allerede oppnådd mye, og jeg kan sakte begynne å ta det rolig,
roe ned litt."
40-ÅRSDAG
Jeg er en som lever i nuet,
og jeg skal fylle dagene mine med liv, uansett hva det er.
Være glad, le, ha humoristisk sans.
Sånn blir det.
"Det som skjer, skjer," som de sier i Köln.
Se, venstre fot, med utsikt over havet.
Den kan fortsatt gjøre litt mer.
Den venstre vil ikke gi seg ennå.
Siste spørsmål.
I alle sportsdokumentarer
viser de Mario Götze sitt siste mål i VM i 2014.
Hva skal vi gjøre med målet i dokumentaren din?
Gjør det her… Med KI.
Schürrle! Han kommer! Gjør det!
Og få det til å se ut som jeg scoret det målet.
Gjør det! Han gjør det!
Lukas Podolski.
Skriv alle titlene eller VM i 2014,
skriv alt i rulleteksten, og folk vil uansett se det i rulleteksten.
Og så vil de se alt som skjedde, og det jeg har vunnet,
og de vil se trofeet igjen.
Lukas Podolski sier farvel til landslaget.
Podolski. Nei! Jeg kan ikke tro det!
Sensasjonelt! Et fantastisk mål!
På den måten er det med i dokumentaren også.
-Ja. -Eller ikke?
Selvsagt. På slutten, ja.
Hvis ikke burde de bare se det på YouTube.
DEDIDKERT TIL HELENE PODOLSKI
Tekst: Ulrik Holsen