Downloaded from YTS.BZ
297 DE FOTBALIȘTI AU JUCAT ÎN 2004 LA CUPA UEFA.
Official YIFY movies site: YTS.BZ
DOI DINTRE EI RĂMÂN ÎN PREZENT JUCĂTORI PROFESIONIȘTI.
CRISTIANO RONALDO ȘI…
Sincer, nu par de 40 de ani. Ce ziceți? Arăt ca la 40 de ani?
Bine.
Filmați?
- E bine acum? - Cu sunet?
Da.
Sunt Lukas Podolski și filmăm ceva extraordinar.
Documentarele mi se par toate la fel.
Arată cariera…
Momente-cheie, clipuri.
Lukas Podolski, e poziția lui!
Optzeci la sută dintre noi ne scărpinăm la ouă.
Deci nu-i bai.
Mai răsare câte ceva privat.
Al meu…
Puiuț mic!
Antrenorii… Jogi Löw, Thomas Müller, Toni Kroos, Bastian Schweinsteiger…
- Bună! - Oliver Kahn.
Coechipierii.
25 de camere și apoi vorbărie.
Piciorul stâng.
- Piciorul stâng. - Cel mai bun.
Podolski! Nebunie! O iau razna!
- Putere. - Tărie.
Foarte stabil mental.
Jucat bine din nou. Podolski!
Înscrie din orice poziție.
Campion.
- 130 de meciuri. - Legendă.
Podolski. Bravo Germania! Doi la zero. Fotbal la cote maxime.
Asta e măreția unui jucător, pentru mine.
Nimic din ce nu știți deja. După mine, e cam plicticos.
Serios?
- Bine. - Îmi fac timp special. Bine…
Păcat. Aveam multe de zis.
Alți oameni care au de-a face cu mine ar trebui să dea răspunsuri. Indirect.
RESPONSABIL ECHIPAMENT
Familia e importantă.
„Doamnă Podolski, ce nepot ai!”
A zis că mai poate juca vreo cinci ani.
TATĂL
Dacă află, mă omoară.
SORA
- Am auzit multe despre mătușa ta. - Da, sigur…
Mergi la sigur.
Pe urmă apare cealaltă mătușă. „Nu m-ai ales? De ce doar o mătușă?”
O MĂTUȘĂ
Bună!
CEALALTĂ MĂTUȘĂ
Însoțiți-mă…
Vă arăt noua mea casă!
Totul pentru film, pentru documentar. Să fie dramatic!
Să vedem ce o ieși.
Bag viteză!
Lukas Podolski!
- Demențial. - Vrea acțiune.
Așa este el.
Nu pot fi oprit. Mereu în priză!
GERMANIA
Aici am crescut.
- Filmați? - Da.
Bine. Motor!
CĂMINUL PĂRINTESC
- Bună! - Bună!
E marfă să propui un interviu în familie.
Când toți stau la taifas, atunci auzi cele mai tari povești.
De ce râdeți?
„Da, ca atunci…”
Brunet!
Frumoase poze!
Familia mea înseamnă mama, Krysia.
- Aici! - Arată!
Mama jucând handbal.
Numărul șase. Aici.
Tata, Waldemar.
Da! Ia te uită!
- Ce e? - Uite aici!
Nu…
Se bucura că joc la profesioniști.
- Primul contract. - Arată-mi!
Nu arăta așa ceva!
Sora mea, Justina.
Podolski, toți.
- Doamne! Ce tineri eram! - Sfinte! Gigolo!
- Suntem cam țăcăniți. - Da. Duși cu pluta.
- Duși rău. - Da.
Ne îmbăiam patru în aceeași apă.
Umpleam cada. Nu schimbam apa, nu făceam duș.
- Primul intra… - Da, apoi următorul.
- Nasol de ultimul! - Exact!
Umplea mereu mult cada.
- Așa voia. - Mama îl certa. „Nu atâta apă!”
Iar el i-a zis frumușel:
„Mamă, într-o bună zi o să ai apă berechet.
Să faci baie cât vrei!”
- A fost cam… - Da.
- La fel e și acum. - În prezent.
KATOWICE, POLONIA
Mami.
- Mami. - Așa. Bine.
Da?
Elchi, papa bun, grisine!
Ella a făcut cafea!
Ce cafea bună!
- Unu, doi, trei. Bravo! - Iar!
Ella gol!
Nu! Tati gol!
Cartierul nostru general e acum în Polonia.
Ăsta nu.
Aici locuim ca familie. Monika, eu, copiii.
Tata aduce sos pentru Maya.
Louis e deja pe picioarele lui.
Dar, cu cele două fete, eu și Monika avem o rutină zilnică.
Monika a stat mereu în spate. Nu-i place să fie filmată.
Niciodată nu-i va plăcea.
MONIKA PODOLSKI DĂ ÎNTÂIA OARĂ UN INTERVIU.
- Nu știu de ce ai stat. - Test. Unu, doi, trei.
E important să vedeți că nu e doar un fotbalist.
Poldi.
Dar și un tătic.
Că are o latură afectuoasă, blândă și da, cu totul diferită.
De asta am acceptat să particip.
Programul meu zilnic e neschimbat de când am început să joc.
Mă antrenez zilnic.
Apoi am meciuri vinerea, sâmbăta, duminica sau lunea.
- Nu ești în formă. Antrenează-te! - Poftim?
Exerciții de forță. Pentru stabilitate.
Bun. Începem din nou.
Yalla Habibi!
Stai treaz! Distracție plăcută în pat!
Nu uita de prezervativ!
- Soberka, baftă! - Mulțumesc!
Mă gândeam de ceva vreme să revin în Polonia.
Suntem în regiunea Silezia.
Clubul e în orașul Zabrze.
Górnik Zabrze. Acolo joc fotbal.
Zabrze e un oraș muncitoresc.
Zona e cunoscută pentru minerit.
Sunt oameni obișnuiți, fără prejudecăți.
Sosnica e la cinci minute de stadion. De acolo se trage familia mea.
Mergeam la meciuri cu tatăl și unchiul meu.
Mă gândeam de multicel să revin în zona asta, la clubul ăsta.
I-am promis bunicii din Polonia.
Campion mondial.
- Cel mai bun din lume. - Da.
- Nu-i bine? - Ba da!
Sunt în largul meu. Îmi place, de aici mă trag.
IULIE 2024
Prima zi de meci cu Polish Ekstraklasa!
Lech Poznań îi urează bun-venit lui Górnik Zabrze.
Mi-am propus în sinea mea să fie ultimul sezon.
Fac 40 de ani în vară. Sunt pe final de carieră.
Mă voi gândi pe urmă ce fac după aceea, dar etapa asta se încheie.
E parte din proces.
Le hrănesc la șase pe prostovanele astea două.
Haide!
Toți mă știu ca fotbalist. E normal ca documentarul să acopere asta.
Am trăit clipe frumoase. Numeroase. Multe goluri.
URMEAZĂ…
Campion mondial!
Înfrângeri.
Va fi un final urât.
Sunt firești.
Un documentar are 90 de minute sau cam așa ceva. Depinde.
Circa 70-80%, se vorbește despre fotbalist și succesele lui.
Doar 20% prezintă ce face în afara terenului.
Eu aș inversa proporțiile.
GERMANIA
1,2 milioane de euro, da?
Da, să vedem ce vine.
Da?
Lukas s-a schimbat mult în ultimii zece, doisprezece ani.
Lumea se așteaptă să-l vadă pe fotbalist.
Nu pe Lukas, omul de afaceri care a devenit în ultimii ani.
Probabil că va fi ultimul meu sezon.
Până atunci, voiam să fac o colecție
care va fi ultima.
Un perete ca ăsta, iată colecția de adio
a lui Lukas Podolski, împreună cu clubul său.
LP10-X, logo-ul Górnik Zabrze peste tot, mic. Sau la gât.
Cam câte articole vor fi?
- Să facem o propunere? - Da.
Vreau să fac chestii cool, nu așa.
- Da. - Știți?
Aș prefera direcția asta.
Un model cool, un material cool, cu logo vizibil.
Geanta e grozavă, așa simplă…
Nu știu cum se vând piticii de grădină. Sunt tipic nemțești.
Nu știu. Toată lumea are pitici de grădină.
Bine, dar niciunul nu seamănă cu tine.
- Fă unul! - Da?
Ar fi grozav.
Pe urmă îmi spui câți. Pe fund să fie prețul.
Îl trimiți. Mă ocup eu de restul, cu clubul.
Am înțeles.
- Așa, pe repede înainte. - Da.
Au trecut vreo cinci secunde din film.
- Cu ce am făcut. - Clar.
Se gândește doar la proiecte de afaceri.
„Cum să fac mai bine, mai mare, mai mult?” Asta e atitudinea lui în general.
AERODROMUL SPEYER
Uite-i iar!
Da. Cu înfrângerea la festival. Totul pentru documentar!
Lukas nu doarme. Nu spune: „Mă odihnesc câteva ore.”
E mereu în viteza a șasea, în pas rapid.
Așa! Acum!
Louis! It’s my life.
Pornim.
Salut!
FESTIVALUL GLÜCKSGEFÜHLE
Aici!
Am organizat un festival de la zero, cu peste 200.000 de oameni în public.
Am sunat sponsori, responsabili, am organizat cam tot. Îmi place.
Mersi că ați venit! Bun spectacol!
- Bună. Lukas. - Kevin, încântat.
- Nicio problemă! - Toate bune!
Soția mea vrea poză.
- Sigur că da. - Dar fără mine.
Unde ești?
- Doar o poză. - Ultima.
Bine.
Mersi, băieți!
- Bine. Mulțumesc! - Mersi, băieți!
- Pa! Mulțumim! - Mersi!
Mulțumesc!
Trezirea! Bună dimineața!
- Începem! - Podolski!
Am firma Mangal Döner.
Ice Cream United, cu Christian.
„Hai să facem înghețată!” „Bine, să facem!”
Mai am câteva proiecte care așteaptă startul.
Ia un kebap!
Se zice că kebapul lui îi întrece cariera.
Țelul e, firește, să crească toate afacerile.
Vreau 100, 200 de restaurante. Se vede ce surprinși sunt oamenii.
Când spun că am 60 acum, probabil că se întreabă cum reușesc.
Sunt multe, nu? Ce te motivează?
Cine nu face nu câștigă, nu uitați.
Bine, îi sun.
Toată ziua e în mișcare.
Uneori e în Germania. Nu știu dacă a venit pentru două, trei ore.
Iar seara se întoarce în Polonia. Aflu de la prieteni că a fost în Germania.
Nu sunt ca o stradă cu sens unic, ci ca intersecția Shibuya.
În toate direcțiile.
Fotbal, afaceri, am multe pe cap. Și familia, pe deasupra.
Mulți vin și pleacă.
Se întâmplă mereu ceva. Călătorii, activități…
Mă întreb adesea de ce face atât de multe.
„O duci bine. De ce-ți faci asta?” Dar Lukas nu se lasă.
Vrei să te oprești cândva?
ZABRZE POLONIA
17, 18, 19, 20, 1, 2…
Sarapata, ai avut patru zile libere!
Asta și asta.
Au apărut lucruri noi.
Ce ți-ar lipsi oprindu-te?
Când faci ceva de o viață, îți va lipsi cândva.
Dar, după câteva luni, jumătate de an sau un an întreg,
nu știu când, dar se va ivi iarăși ceva nou.
Orice schimbare e grea la început, dar îți trece.
Însă da, simți dorul.
Să vii, să te așezi, să bei ceai.
După 20 de ani, e parte din tine.
Dacă dispare de pe o zi pe alta,
sunt curios cum voi reacționa sau cum va fi.
- Te sperie puțin? - Nu.
„Ce-o fi o fi”, spunem noi.
OCTOMBRIE 2024
ULTIMUL MECI CU 1. FC KÖLN LA KÖLN. ACOLO UNDE A ÎNCEPUT TOTUL.
Am jucat la 1. FC Köln de la zece ani. Apoi am devenit profesionist.
E visul meu, clubul meu.
Lukas Podolski se întoarce la 40 de ani, ca jucător profesionist activ.
Voiam ca ultimul meci să facă legătura
între 1. FC Köln și clubul meu, Górnik Zabrze.
Cele două cluburi ale mele.
Să se înfrunte pe teren.
Pe stadionul unde a început cariera mea.
Lukas Podolski, bun-venit în Bundesliga!
La 18 ani, e deja o mare speranță.
Înscrie primul gol!
Ca să-mi iau rămas-bun și să mulțumesc pentru sprijinul îndelungat.
Podolski, lovitură liberă și înscrie! Gol 1. FC Köln. Podolski!
Tuturor antrenorilor și foștilor coechipieri,
un „mulțumesc” din suflet pentru anii petrecuți împreună
din partea mea și a familiei mele.
De asta mi-e greu să-mi iau rămas-bun.
A făcut turul stadionului, suporterii l-au aclamat.
A vorbit cu lumea. N-ar mai fi plecat.
Am realizat că aceea e sufrageria lui. De parcă s-ar fi născut pe stadion.
Lucrul cel mai minunat pentru el este să joace fotbal.
Fotbalul are un termen. Simți că te apropii de acesta?
Da. Mi-e greu să renunț. Mai văd după acest sezon.
- Șefule! - 'Neața.
- Bună dimineața! - Porți roz azi.
Nu filma aici, e haos! Nu aici!
MEMBRU CONDUCERE CLUB
Mai ales la ce culori frumoase poartă azi.
MEMBRU CONDUCERE CLUB
De Ziua Îndrăgostiților.
Președintele.
- Intrăm în sala din mijloc? - Da!
Bună ziua!
Cât ai de gând să joci?
Nu știu.
Încă n-am hotărât dacă să continui sau să mă opresc.
Încă nu ai hotărât?
Cum adică? Planul de acum este să mă opresc.
Să discutăm despre detaliile contractului.
Fie că-s 500 de zloți, o mie sau altă sumă…
Nu-i ziua potrivită?
Dar las mereu o portiță.
- Deci nu filmăm ultimul sezon? - Posibilul ultim sezon.
„POSIBILUL ULTIM SEZON”
Nu sunt pregătit să spun: „Gata în câteva săptămâni.”
De asta nu-s hotărât.
Fotbalul e cel mai frumos sport.
Înseamnă distracție, emoție. Nu găsești asta în viața cotidiană.
De asta îl iubesc.
E ca un drog.
De cauți emoțiile pe care le simți pe teren…
FOST COECHIPIER
…nu le găsești altundeva.
Ce simți la o finală, când câștigi, când pierzi, atmosfera.
Tot ce vine cu asta pleacă și nu se mai întoarce.
Nimic nu-ți poate oferi emoții similare.
Nu e un job, ci o pasiune.
Să renunți definitiv la o pasiune e normal să ceară multă voință.
Sigur că apar multe întrebări. Ce se întâmplă după ce te retragi?
Ce mă mai motivează? Cine sunt după ce totul se sfârșește?
Lukas înfruntă o perioadă de schimbări. Trebuie să renunțe la ce a fost.
Suntem pe cale să intrăm în faza asta din viață,
foarte dificilă pentru el.
Poftim, de la tati!
Lukas nu primește ușor oameni în suflet.
Trebuie să petreci mult timp cu el, ani întregi…
ca să înțelegi ce fel de om este.
- Unu, doi, trei. - Unu, doi, trei!
Vedeți doar fotbalistul, tipul haios. Pe Poldi.
Mami!
Dar e mult mai mult în spate.
Ca să înțelegi firea lui Lukas trebuie să știi cum a crescut,
cum a evoluat, de unde a venit.
Hai să vedem caprele!
Atunci înțelegi mai bine multe lucruri.
POLONIA
Era finalul lui noiembrie '87. Trăiam vremuri grele.
Polonia încă nu se poate hrăni singură.
Dezvoltarea economică a dus la inflație și la sărăcie larg răspândită.
După salturi drastice de prețuri, mulți nu-și mai permit nici rațiile.
Nu prea știu cum am ajuns în Germania. Eram prea mic.
Poate doar din poveștile mamei și tatălui meu.
- Pașaport. - Pașaportul.
Da, e pașaportul. Vechiul pașaport polonez.
Iat-o aici! Viza mamei.
Uite!
Nu putea veni oricine. Soția mea avea viză din Olanda.
Eu, din Germania. Da, am făcut-o în secret.
Cine era în temă?
Doar eu, soțul și cumnata mea.
Și atât. Nimeni altcineva.
Nu știa nimeni. Am pus totul în mașină. Eu am luat un copil. Soția, pe celălalt.
Ne întrebam dacă să mergem sau nu. Apoi am făcut pasul.
Și am venit la Bergheim.
Căutam o viață mai bună. Pentru copii.
Am adus doar câteva lucruri. Nu aveam de niciunele aici.
Tata s-a angajat. Mama făcea curățenie prin școli.
Curăța clasele și restul. Da, acela a fost începutul.
Bunica ne-a primit la ea. Mi-a fost ca o a doua mamă.
M-a crescut, mi-a purtat de grijă.
CAMERA 006 DOAMNA PODOLSKI
Frumos! Da, frumos!
Porți sacou!
- Te-ai gătit astăzi! - Da. E duminică.
Da.
A fost mereu băiat bun.
BUNICA
Da… Era mezinul familiei.
Aveai un an.
- Ba nu. Doi. - Da, doi ani.
Doi ani.
Nu voiai să mergi la grădiniță. Plângeai mereu.
Asta e de la grădiniță. Educatoarea vorbea doar germană.
Nu înțelegeam nimic la început, firește.
Bunica m-a lăsat la ușă, apoi a plecat.
N-am intrat în clasă, ci am ieșit.
Am așteptat pe trotuar până la două, când m-a luat.
- Singur? - Da.
Unii copii râdeau de mine.
Nu înțelegeam limba…
Să învețe repede limba
și să se adapteze culturii germane era foarte important.
Când ieșeam la masă, ni se spunea să fim cuminți printre germani.
Se întâmpla des când eram mic.
Erau mulți germani de față. Voiau să demonstreze că ne integrăm.
A fost bine că locuiam într-un complex cu încă 25 de nații de oamenii.
Nu le păsa de unde veneai.
Ne distram jucând fotbal pe stradă.
Așa ajungeam pe teren.
Avea mereu mingea cu el, chiar și la baie.
Mereu era cu mingea.
Mingea era cu mine.
Trimis de mama la cumpărături, îi dădeam șut până jos,
jonglam pe scări, apoi o luam pe alee.
M-am bucurat și m-am mândrit când am primit cadou o minge de fotbal.
Dormeam cu ea, așa grozavă era!
Pe orice vreme.
Indiferent dacă era frig sau ploua.
Venea ud din cap până-n picioare.
Era mereu pe terenul de fotbal.
Terenul de fotbal din Bergheim era un lux pentru mine, era libertate.
Mă simțeam bine acolo.
Acolo am înflorit. Era totul pentru mine.
- Cum s-a prezentat? - Ca acum. Dur.
A rămas la fel ca în copilărie.
Trebuie să dai piept cu el pentru că e stabil, dur,
șutează mereu cu stângul.
Toți se temeau de șutul lui. Era arma sa.
Ne distram. Cinci la unu, șase la șase, șapte la șapte.
Jucam tot timpul.
Așa, da!
Toți îl știau. Cu bicicleta…
SORĂ
…ajungeai la teren în șase, șapte minute.
Mama îl striga mereu.
Vestea se ducea până la terenul de fotbal. „Lucas, te strigă mama ta! Du-te acasă!”
Bună ziua!
L-am pus la congelator.
- Patru de porc și unul de pui. Bine? - Da.
Azi mâncăm cartofi noi cu mărar…
Cotlete de porc.
- Și ciuperci. - Șnițel!
Șnițel. Cotlet de porc. Așa îi zicem în Polonia.
- Șnițel vienez. - Da.
- Mai trebuie unt. - Atunci dă margarina.
- Doamne! Mă termini. - Nu te plânge!
Mama vrea să facă totul perfect.
E la fel de ambițioasă ca mine.
Dacă pierde un card de acces, nu se lasă până nu-l găsește.
Mie nu-mi pasă, iau altul de la recepție sau îl blochez.
Dar ea îl caută. Nu renunță până nu repară totul.
Gândește ca o luptătoare, o învingătoare. Așa sunt și eu.
Nu am fost niciodată fricoasă.
- Cu dumneata crezi că seamănă? - Așa zic.
A moștenit aproape tot de la mine.
Era extraordinar la acel băiețel că avea atâta încredere, că el domina,
deși era adesea cea mai mic.
Erau și faze de joc când pasa bine,
dribla foarte bine și se afla mereu în poziția bună.
Mirosea ocaziile de gol.
Era limpede că trebuia să dea probă la 1. FC Köln.
Am intrat în 1995 la tineret, în 1. FC Köln.
Oricine ajunge acolo dorește să meargă mai departe.
Vor să fie profesioniști.
Jucam duminica pentru 1. FC Köln în U17 și U19.
Meciurile erau la ora 11:00, apoi plecam pe la trei sau patru
să joc fotbal cu băieții pe teren.
Făceam multe năzbâtii și ne distram.
- Ce năzbâtii făceați? - Destule. Multe.
Furam.
Am spart un depozit cu amicii mei.
Vindeam bilete pe sub mână.
Primeam mereu bilete gratis de la club.
Făceam bișniță cu ele. Exista o piață neagră.
Unii jucători nu locuiau la Köln.
Nu aveau timp să vină în weekend, să vadă meciurile.
Cumpăram biletele cu cinci sau zece mărci și le vindeam cu 20 sau 25 de mărci.
Poldi era mereu dur la negocieri.
Refuza să vândă și pentru cinci mărci.
Aveai câte opt sau nouă bilete. Se strângeau bani multicei.
Strângeam garanții la stadion.
Unii căutau pe rândurile de jos. Alții, pe sus.
Adunau câte zece sau 15 pahare și colectau garanția.
Ce făceai cu banii?
Habar n-am.
Scotea banii strânși și-și făcea vânt cu ei.
Așa flutură și acum banii.
„Tu n-ai nimic!” Avea întotdeauna bani.
Nu mă lăudam și nici nu cheltuiam nesăbuit.
Strângea banii.
Era foarte econom.
Ascundeam mereu restul în dulap, sub haine.
Ca să nu-i fure soră-mea.
El îi strângea și eu îi cheltuiam.
Hotărârea, tăria, absolut tot mi se trag de pe străzi.
Și de la băieții cu care jucam.
Ei mi-au dat convingere și tărie.
Când am trecut la profesioniști,
am arătat din primul sezon că intenționez să rămân acolo.
Încă ne schimbam în vestiarul vechi.
Intri și vezi tricoul cu numărul 36.
Tot ce visai din copilărie devine brusc real și palpabil.
Nu mai e un vis. Tricoul e acolo.
Îl îmbraci și ieși cu echipa.
Lukas Podolski, bun-venit în Bundesliga. Are 18 ani.
Proaspăt trecut la profesioniști, e deja o mare speranță.
Stăteam mereu lângă poartă, pe laterală, ca fan.
Brusc, eram pe teren, participam la meci.
Mă întrebam: „Unde sunt?”
Era șansa vieții mele
să reușesc la 1. FC Köln, clubul meu.
Începem!
Podolski!
E bun cu stângul.
Restul familiei poate că era o surprinsă.
Dar eu știam deja că va răzbi.
Lottner. Bravo, Podolski!
Te simți ca într-un basm?
Nu chiar. E normal, ca întotdeauna.
Am venit de la serviciu și, brusc…
Am văzut o mașină parcată în fața mașinii mele.
Pe locul meu, unde lăsam de obicei mașina.
I-am dat sus cheia și i-am zis că e pentru el.
A găsit jos un Audi A4.
A zis că e al meu. Cadou.
Să vă spună el dacă s-a bucurat!
„Ce să spun? Grozav!”
M-a îmbrățișat, m-a pupat și îl apuca plânsul.
Nu știu. Am plâns? Habar n-am.
Ca muncitor, nu-mi permiteam așa o mașină.
Nu? Și am căpătat-o din senin gratis…
Peste o oră, m-am dus țintă la Wuppertal.
Tatăl lui l-a însoțit la fiecare antrenament.
INTERVIU AUDIO
Era autoritar ca părinte.
Dar erau apropiați, se sunau zilnic și își povesteau tot.
Au o legătură foarte puternică.
Sigur că unele gene vin din partea tatălui.
Și el a fost fotbalist.
A spus mereu că nu obții nimic fără să depui eforturi.
Totul cere muncă.
Tata spunea mereu, orice ar fi, să nu iei nimic de-a gata.
Că trebuie să pui osul la treabă.
Nimic nu-ți pică în poală.
Trebuie să muncești. Doar atunci poți spune că te-ai realizat.
Bundesliga revine din vacanța de iarnă
cu meciul între 1. FC Köln și Borussia Mönchengladbach.
Ce anume te-a făcut să realizezi
că ai reușit, că ești jucător profesionist?
Golul cu Gladbach în derby.
Schröder vede o șansă, Podolski, șut liber și mingea intră în poartă!
Gol pentru 1. FC Köln, Lukas Podolski!
Forța terenului de acasă m-a propulsat și în presă.
Dribling bun.
1. FC Köln conduce.
Bun gol, nu? Așa zic.
Podolski! Unu la unu!
Podolski! Incredibil!
Este incredibil!
BASMUL POLDI
Te duci acolo la 18, 19 ani, joci și îți scandează numele, te susțin.
Podolski! Și doi la zero! Grozav gol!
Se întâmpla ceva incredibil, deși Lukas nu avea vechime.
Germania nu avea prea mulți eroi tineri. El era un tip haios, cu priză la public.
Nu demult, stătea în tribune. Acum are fanii lui.
Scrie: „Vreau să-ți fac copil.”
Cu numărul de telefon, să o sun.
Nu o voi face.
- Nu ai mașină, nici iubită. - Fotbalul e pe primul loc.
Contau fetele când era adolescent?
- Deloc. - Deloc.
Nu am avut iubită nici în adolescență. Jucam mereu fotbal.
Prietenii chefuiau la Köln în weekend,
îmi povesteau despre diverse gagici.
Știți cum sunt băieții.
Eu stăteam mereu acasă sau aveam meciuri sâmbăta sau duminica.
Un prieten mi-a povestit într-o zi despre o poloneză.
„Amândoi sunteți polonezi. E blondă, o știu. Vă fac cunoștință.”
Ne-am cunoscut, am vorbit și…
asta a fost.
Ne-am întâlnit în curtea școlii, la masa de ping-pong.
Ne-am dus apoi la benzinărie, am luat de băut și un baton Mars.
Îmi amintesc asta. Apoi ne-am plimbat.
Jumătate de noapte.
A vorbit mult despre fotbal, despre familia lui.
Mi-am dat seama repede că abordăm la fel viața.
De asta au urmat întâlnirea a doua și a treia.
Și nunta lui… Doamne!
- Să n-aud. - Ce nuntă!
Ce nuntă! Trei zile. A fost mirifică.
- De vis. - Mirifică.
- La biserică. - De vis.
Minunată! Superbă! Trei zile întregi.
A fost copleșitor.
Nu-ți dai seama la început, trebuia să te obișnuiești.
Dar mă bucuram pentru el. Știam cât ține la fotbal.
Nu atât la celebritate și la glorie, cât la tricoul de jucător profesionist.
Poate a văzut de la început câtă energie investeam în fotbal,
că eram concentrat, că mi-o doream și s-a lăsat pe planul secund.
M-a lăsat să-mi împlinesc visul.
Jucam la U21 când m-a sunat Rudi Völler.
„Mergi în cantonament cu naționala.”
Rudi Völler, în 2004. Atunci a început.
Erai epuizat aici.
Lukas Podolski e al doilea debutant pe lângă Schweinsteiger.
Era epuizat și nu l-a lăsat să joace.
Nicio șansă ca Lukas Podolski să joace. Încă face încălzirea pe tușă.
Lumea se întreba de ce nu-l lasă să joace.
Se întrerupe jocul.
Este al treilea cel mai tânăr debutant de la Köln,
care joacă la națională după Al doilea război mondial.
Apoi a jucat. Ne bucuram. Îl aclamam din toate puterile.
Eram Basti și eu.
Am dat totul.
Podolski, gol!
Da! Zece minute până la pauză, trei la zero.
Am mers la Cupa Mondială în 2006.
Pretențiile erau uriașe.
„MIZĂM PE POLDI LA CUPA MONDIALĂ.”
Credeau că Lukas Podolski ne va aduce singur titlul.
Lumea are impresia că vei propulsa singur Germania la mondiale.
Am citit: „Poldi o va face”. Ai emoții sau suporți bine presiunea?
Se scriu multe în presă, dar nu am motive de stres.
Vreau doar să arăt cât îmi place să joc fotbal.
Ați auzit. Mai să-l credeți!
Se concentra la ce avea de făcut
și avea darul de a intra în joc
fără grijă, fără vreo temere.
Mi se părea simplu la Cupa Mondială. Intram pe teren și dădeam totul.
Începem! Schneider în contraatac. Podolski!
Super gol! Divin! Minunat!
Klose deviază balonul. Klose se apropie… Gol!
Gol, Lukas Podolski!
Am fost la fiecare meci, am urmărit până la final.
Am fost acolo la fiecare partidă.
Klose!
Iarăși Podolski! Nu pot să cred!
Incredibil!
Când aud „Poldi și Schweini”, strălucesc de bucurie.
- Lukas, scoală! - Stai!
Haide! Treci la meci!
Scoală, leneșule!
Eram doi prieteni la cataramă.
Una peste alta, asta eram.
- Asta mănâncă nemernicul. - Aoleu, Schweini!
Îl vizitam.
Soțiile aveau anumite zile de vizită.
I-am dus o pungă de chipsuri.
Erau ai mei, nu ai lui Lukas.
De asta m-am amuzat când s-a luat de el.
Că mănâncă așa ceva.
Ia te uită!
Partea bună era că ne potriveam de minune pe teren.
Ne înțelegeam bine, ne distram. Și oamenilor le plăcea asta.
Germania, Argentina. Un penalty în prelungiri.
SFERTURI DE FINALĂ
Cu siguranță nu era laș.
Indiferent că era vorba de un penalty, de un adversar, de un coechipier.
Amândoi au mai înscris din penalty la mondialele anterioare.
Astăzi va fi altfel.
Îmi amintesc clipele dificile dinaintea penalty-ului cu Argentina.
Ne-am adunat și antrenorul a întrebat cine e pregătit și sigur pe el.
Am zis că vreau să trag eu. Eram al doilea sau al treilea.
M-a înlocuit. Nu puteam să trag un penalty.
Eram recunoscător că se afla el acolo.
Urmează Lukas Podolski.
De asta ajungi profesionist.
Să fii pregătit, sigur pe tine, să trimiți mingea unde trebuie.
Lukas, înscrie!
Podolski!
N-a avut nicio apăsare.
Mergeam cu mașina la meciurile din întreaga țară.
Lukas organiza totul.
Aveam hotel, mașină, mese și bilete.
UNCHI
Lucas venea la noi după meciuri.
Cu mașina, pe jos. Klinsmann îi permitea.
Luaserăm mașina într-o seară. Ne ducea la hotel.
Avea viteză și l-a oprit poliția. Agentul l-a privit pe Lukas și…
„La revedere”. Deși întrecuse viteza legală.
- Deci era ca un zeu. - Da.
Lukas Podolski a fost votat cel mai bun jucător de la mondiale.
FIFA l-a ales pe tânărul de 21 de ani.
Cum te simți la primul mondial?
- Bine. Ieri am fost premiat… - Îi pasă doar de fete!
Haide, Schweini! Șterge-o!
Ronaldo și Messi au debutat la Cupa Mondială.
Sunt de-o seamă cu Lukas. Erau deja jucători buni pe atunci.
Dar l-au ales pe Lukas.
Mă motivează să avansez în carieră.
A fost o experiență minunată pentru familie, pentru Lukas.
- Ca nou! Cu cinci ani mai tânăr. - Cel puțin.
- Taie-l! - Nu arăți de 40, ci de 30 de ani!
Continuă să joci. Ești perfect pentru Ekstraklasa.
- Mă doare capul. - Da?
Lukas, joci în următorul sezon?
- Nu știu. - Nu știe.
Podolski!
Lukas a avut un început de an dificil. Nu o spune, dar am văzut.
Nu stătea bine cu moralul.
Zero la zero în minutul 87.
Lukas Podolski a fost înlocuit acum 15 minute.
Scena nu-i face cinste.
Ocazie Siedlecki.
Jucătorul ar putea fi penalizat.
Dă-o naibii!
Sprintezi naibii, preiei mingea și joci! Vreau doi la zero.
Vorbesc cu pereții.
Joacă naibii! Vezi ce faci pe teren!
Poate nu se simțea în largul lui, știind că are decizia aceea de luat.
A lipsit câteva săptămâni.
A spus că anunță la sfârșitul lui ianuarie.
Nu a făcut-o.
„Mai vreau două săptămâni.” „Să vorbesc cu Monika”.
Dar n-a spus nimic.
Despre ce gândea.
Îl preocupa, desigur.
Era cu inima îndoită. A cerut chiar sfatul copiilor.
Vrei pui?
Sau cârnat? Pui? Bine.
Spunea: „Ce părere aveți? Tati să continue să joace?”
Îi venea foarte greu să se gândească la asta.
Chiar nu știe ce să facă.
Îmi spun uneori că ajunge.
Alteori, să continui.
Văd că nu țin pasul la antrenamente,
nici în prima ligă poloneză,
dar mă întreb de ce aș renunța la ceea ce iubesc așa de mult.
Ella!
N-am motiv. Poate familia.
Astea-s imaginile! Mă prefac că pedalez, să nu creadă lumea că e electrică.
Yalla!
Ella!
Haide, Ella! Țapul!
Poți să mergi drept pe aici, scumpo.
Maya, fă stânga la înghețată!
- Mergem mai departe? - Hai!
Când sunt acasă cu ai mei, cu copiii,
simt că pot spune acum că e vremea pentru alte lucruri.
Le-a lipsit copiilor ani întregi.
Ella se bucură cel mai mult că nu mai e în echipa națională.
Nu mai călătorește atât.
Dacă mai vrea să joace, i-am zis să-și facă timp și de copii.
Îl ultimii ani, n-am apucat deloc să mă gândesc la întreaga carieră.
Să mă întreb pentru ce jucam de fapt, care au fost momentele frumoase.
Abia atunci realizezi ce-ți lipsește sau ce ai împliniri ai.
Cel mai talentat atacant al Germaniei se mută la cel mai de succes club.
Ajunge printre fotbaliștii de marcă ai lumii.
Iată golul!
Lukas Podolski înscrie primul gol pentru Bayern.
Cum a fost când te-ai mutat la München?
Dacă Bayern München vrea pe cineva, mergem cu toții!
Banii să vină și totul e bine!
Un apartament la lac… Grozav! M-aș duce și eu!
Era printre cele mai tinere stele de la Cupa Mondială.
Așa era văzut când s-a dus acolo.
Desigur, el și Bastian Schweinsteiger
erau stelele echipei naționale la Cupa Confederațiilor FIFA.
Pretenții mari!
Dar mă aflam departe de casă și locuisem până atunci cu părinții.
Mă descurcam întâia oară singur.
Tata nu mă mai ducea la antrenamente
și mama nu îmi mai gătea acasă.
München reprezenta un pas mare, fiindcă era departe de Köln.
Familia lui nu era acolo.
Lukas fusese mereu împreună cu ai lui.
Eram departe de prieteni, de mediul meu.
Mă descurcam pe cont propriu, într-un alt oraș.
Dar mă concentram la fotbal.
Totul era bine la început. Prințul Poldi din Köln.
Apoi joci slab o dată.
Urmează criticile, ziarele.
Presa nu te mai apără, ci te atacă.
O NEÎNȚELEGERE CU BAVAREZII?
Joci în mai puține meciuri și nu e permis niciun pas greșit,
căci concurența e mare.
Nu degeaba se spune că FC Bayern e un test de supraviețuire.
PRINȚUL E ZERO ÎN BAVARIA
Când analizez meciurile, statisticile,
văd că evoluam bine la München.
Nu extraordinar, dar bine.
Nu intra automat pe teren. Trebuia să arate ce poate.
Însă nu ajungea mereu să joace.
Iar el doar asta vrea.
Era o experiență necesară.
Ce a fost a fost.
Cred că se simțea frustrat, dar nu a arătat-o niciodată.
Nici lumii din exterior, nici la club.
Nu l-am auzit plângându-se.
Nu băgai de seamă dacă nu îi era bine.
L-au întărit toate lucrurile prin care a trecut.
Marele talent, Lukas Podolski, este criticat.
A întâmpinat dificultăți.
Discuții despre Campionatul European!
- Bine ai venit! - Abia aștept meciul.
Lukas, din ce am auzit de pe Säbener Straße,
ești dezamăgit să stai pe tușă cu Luca Toni
și Miro Lose în fața ta?
Nu-mi pasă, am luptat. Jucăm pentru echipă.
Am contract cu FC Bayern.
Nu avem nicio problemă de comunicare. Eu vorbesc limpede.
Ca să mă înțeleagă și să priceapă. Toți au dreptul la replică.
Te pricepi la politică? Știi măcar cum să votezi?
Sigur că știu, nemernicule! Am și funcție de reapelare pe Nokia!
Eram criticat la fel ca în sport.
Era frustrant.
Dragă jurnal, sunt Lukas.
Fotbalul e ca învățatul germanei.
Îți trebuie multe puncte
și termini în câțiva ani, apoi ești debusolat.
Eu și Basti Schweini îl fugărim pe Lahm prin club cu un prosop ud!
Ca să-l ardem peste fund! Ce tare!
Râdeau de el pentru că nu pronunța prea clar cuvintele.
Eu nu i-aș face așa ceva cuiva care vine din Polonia,
dacă știu câte ceva despre trecutul și originile lui.
Săreau calul când se legau de cuvinte.
Atacau chiar părinții și bunica din partea mamei.
Îi acuzau că nu m-au învățat limba.
Nu ne amuzam niciunul, dar ce să fi făcut?
Ce poți face în așa o situație?
POLDI ATACĂ WDR
NU MĂ LAS INSULTAT AȘA.
Dacă se simte tratat cum nu se cuvine, ține morțiș să i se facă dreptate
și poate riposta.
…de la jurnaliști în ultimele zece zile la DFB,
a refuzat toate interviurile, depășind camerele
cu aceeași declarație: „Nu vreau.”
Nu vreau.
- Cum l-a afectat? - E mai cumpănit.
Mai puțin nepăsător.
„Ce vor oamenii?”
„Ce urmări pozitive sau negative ar apărea dacă spun asta?”
Și s-a maturizat.
MÜNCHEN, WÖRTHSEE
Acolo! Munții sunt frumoși.
Lacul ăsta e superb vara.
Este minunat.
- Înoți? - Sigur că da.
După europene.
Mă sună nevasta!
Ne cunoaștem.
Alo!
Bună! Te salut.
Nu pot. Sun eu în cinci minute.
Jurnalist!
Înainte de München, totul se rezuma la fotbal și la relația noastră.
Fără responsabilități mari.
Bine. Exact.
Apoi a devenit tată. Și-a dorit dintotdeauna ceea ce are acum.
Să aibă un copil, un mititel,
să-și asume răspunderea, de parcă n-ar fi fost deja destul.
Pentru amândoi.
Lukas era plecat în zilele lucrătoare și în weekenduri.
Venea acasă poate două zile pe săptămână. Eu rămâneam singură cu copilul.
Ca sportiv, nu hotărăști tu unde pleci.
Azi ești undeva și mâine poți fi în alt loc.
Există niște momente speciale în viața unui copil.
Iar el lipsea adesea.
Am plâns mult când eram departe de Louis.
Când știam că voi lipsi trei, patru, cinci săptămâni,
îmi venea greu să plec.
Dar astea-s sacrificiile vieții de fotbalist.
Nu era egoist, dar nici nu schimba nimic.
O ducea ca mai înainte, doar că acum aveam și un copil.
- Bine. - Da, acum.
Pe partea cealaltă!
Băiete!
Mai departe! Tare! Bravo, Poldi!
Joacă!
Hai, băiete! Gol!
Acum.
Da, băiete!
Super, Louis!
Da, băiete!
Așa trebuie să fie. Totul ține de presiuni.
Când acestea sunt mari, oamenii se mobilizează.
Așchia nu sare departe de trunchi. Așa e zicala.
FIU
E bine aici?
Dacă facem un documentar despre tatăl tău, ce ar trebui neapărat să arătăm?
Umorul, latura lui distractivă, îl caracterizează.
Mulți știu deja asta, dar…
Iată!
- Ai fi de acord să asiste? - Da. Bucuros.
Și? E bine?
Imaginea și lumina sunt bune. E un cadru frumos.
Este un tată haios. Nu e foarte vârstnic.
Așa că știe să glumească. Te poți distra cu el.
E jenant vreodată?
Nu. Din fericire, nu.
Descrie-ni-l ca părinte!
Dificil. Unic. Ediție limitată.
Nu ai finalizat. Trebuie…
- Da. - Trebuie să ți-o dorești.
Să storci voința jucătorilor.
Până vomită.
Toți cei care joacă vor la profesioniști.
E nevoie de mult noroc.
Să evite accidentările și…
Școala e importantă.
- Ce? Iar începe. - Da!
Uite-l!
Un profesionist…
Ce o fi o fi.
- Am încercat. - Ce?
Am șutat spre bară. Cam tare, a deviat.
De acolo, trebuie să tragi spre colțuri.
- Are picioarele prea lungi. - Te-ai gândit prea mult.
- Da. - Da.
- Voiam să-l driblez. - Primul hat-trick?
Da. La Górnik, al doilea sau al treilea.
Primul din sezon.
- Vii acasă cu mine? - Da.
- Fă duș! - Bine.
Nu o lungi ca de obicei!
Așa pățești când stai prea mult pe gânduri.
Tragi un bombeu spre colțul porții. Așa se face. Bombeu.
- A fost prea ușor, nu? - Da.
Îl mai întreb dacă vrea să se lase, dar spune mereu că încă îi place.
Iubește fotbalul ca pe vremuri.
Mi-a povestit mult cum s-a apucat de fotbal.
E căminul lui, locul unde s-a născut. Aici a învățat să joace.
Am avut mereu responsabilități la cluburile unde am jucat.
Mai ales aici, la clubul de acasă.
Îmi dau seama că e nevoie de mine pe teren, în afara lui…
Clubul e strâmtorat financiar.
Voiam să joc un an și să mă retrag.
Dar m-a lovit ambiția, ca în afaceri: „Să realizez ceva la cluburi!”
Am ședință.
Vrem să renovăm sala de sport și spa-ul.
ACADEMIA DE JUNIORI
Să investim puțin.
Bună!
- Salut! - Salut!
Haideți! Discutați, înjurați…
Ce, gata?
- Antrenament sau meci? - Antrenament.
Nu e regim de cinci stele. Trebuie să-i păstrăm identitatea.
Aici vor fi încăperile. Cu bazine cu apă caldă și rece.
Sauna va fi aici?
Sauna sau dușul. Funcționau pe vremuri.
Chem arhitecta, să-i arăt primele schițe.
Creezi ceva. E distractiv.
Investești. Motivezi oamenii.
Ca să vadă că ne mișcăm. Încet, dar sigur.
Asta pentru podea. Plăcuțe de 0,5.
- Și pentru pereți? - Poate asta. Dar mai am o variantă.
Dacă folosim aceeași gresie pentru podea și pereți?
Am putea. Facem cum îți place.
- Atunci luăm asta și asta. - Bun, asta e direcția.
Dacă cel care ține clubul pe roate, liderul, cedează,
atunci și clubul se poate prăbuși pentru că încă nu e organizat
să se descurce fără acel lider.
Deci ai o răspundere față de echipă, față de personal,
față de fani, de regiune.
Și știu care sunt responsabilitățile.
Așa.
După ultimii ani, de când Lukas și ai lui sunt în Polonia,
unde au multe de făcut împreună, cred că simte ca acasă acolo.
Și-a găsit locul în Polonia, dar Köln rămâne căminul lui de suflet.
Bun-venit la Casele Kraun.
Bun. Să intre aerul!
APARTAMENTUL LUI LUKAS
Minunat!
Arată…
ca o ilustrată.
Viva Colonia!
- Poți să-l tragi peste. - Da.
Ia-ți cămașa! Nu uita că facem numărul trei.
Arăt ca Moș Crăciun.
Grozav! Îți vine ca turnat.
- Descheiată? - Nu.
Alaaf.
- 'Neața! - 'Neața.
- Bună! - Lukas, sunt Andreas.
- 'Neața! - 'Neața.
- 'Neața! - Bună dimineața!
'Neața tuturor!
Bună! 'Neața!
- Bună dimineața! - Bună! Friedrich.
Carul alegoric are muzică? Totul e gata?
Da. Ești mai emoționat ca noi.
- Nu. Dar e nevoie de organizare. - Distrează-te!
Începem.
Mă bucur că ați venit! Numai bine! Distracție plăcută!
Strigați pentru Lukas Podolski: „Kölle…”
- Alaaf! - Lukas!
- Alaaf! - Așa!
Ia priviți!
Căminul poate fi oriunde. Dar Köln înseamnă mult pentru mine, clar.
- Prințul Poldi să revină la Köln! - De ce?
Joacă bine și Bayern oricum nu-l folosește.
HAI ACASĂ, POLDI!
KÖLN STRÂNGE BANI PENTRU PODOLSKI
Aduceți-l pe Lukas înapoi acasă
Întregul Köln voia să revină fiul rătăcitor la Geissbockheim.
PODOLSKI - TRANSFER COMPLET
Voiam să revin la 1. FC Köln, eram încântat din nou de club,
de fani, îmi era dor de tot.
Dragostea de stadion și de tribune nu-mi trecuse.
Fusesem mereu în tribune, un Ultra.
Și altă poză pentru tine.
POLDI S-A ÎNTORS
Energia, euforia. Erau 30.000 de fani la antrenamente.
Toată presa vorbea despre asta. Firește, eram fericit.
Toți mi-au spus: „Poldi vine acasă!” Curgeau apelurile.
- Lukas Podolski! - Lukas Podolski!
A propulsat enorm clubul. Lumea avea iar încredere în 1. FC Köln.
Clubului îi trebuia un chip.
Acela este Lukas Podolski.
Sunt genul care dă mereu totul.
Un fotbalist se gândește doar la minge, la joc, la antrenament, la meciul.
Uiți uneori de restul.
A fost mare nebunie la Köln. Nici nu puteam ieși uneori.
Ne abordau mulți oameni.
Fă poză!
Poate că mi-a fost greu să gestionez situația.
Îl împărțeam cu milioane de persoane. Zi de zi, mereu.
Poate că în acea etapă aveam mai mare nevoie de el.
Jucam fotbal și în ziua următoare, în loc să petrec duminica cu Monika
sau să mă plimb cu Louis, mă duceam pe teren cu prietenii,
apoi luam masa cu ei în loc să fac ceva cu familia mea.
Poate că am trăit cum o făceam pe vremuri.
Atunci am propus să ne întoarcem la apartament,
să ne despărțim o vreme și să ne gândim bine.
„Mă enervezi când ești aici, țipăm unul la celălalt.”
Se întâmpla la Köln să nu vorbim cu săptămânile.
Ne certam, stăteam despărțiți săptămâni în șir.
Când te desparți fizic de cineva, începi să te gândești.
Am tras concluzia că ne dorim relația.
Nu putem trăi unul fără celălalt. Ce o dregem?
Prin discuții, sentimente și discuții.
Trebuie ca fiecare parte să spună „da”.
Ne-am regăsit, cumva.
Mă gândesc la povestea noastră. Am pornit pe acest drum de la început.
Ne cunoaștem de când eram „oameni obișnuiți”.
Deși termenul e cu semnul întrebării.
Și asta ne-a dat tărie de caracter.
Lukas a revenit la Köln de dorul rudelor, al mediului său, al clubului.
Poate că și el subestimase cât de mult ținea la toate acestea.
Încă simțea bucuria jocului, dar se vedea că nu era ca înainte.
Te întorci ca vedetă, toți sunt cu ochii pe tine.
Presa, jucătorii.
Îți spun: „Podolski, fă ceva!”
Pasă pentru Podolski! Șutează cu stângul.
ÎNCEPUT SLAB. SPERANȚE: PODOLSKI, NOVAKOVIC, MANICHE
Totul era pe umerii lui.
Și, din poziția lui, nu se putea ridica la înălțime.
Philipp Lahm. Dar cine vine la preluare?
Lukas Podolski.
Era o problemă. Responsabilii nu m-au protejat.
Nu s-au implicat, nici nu m-au lăsat de izbeliște.
Mi-au zis doar: „Lukas, să vedem dacă te descurci singur.”
SUIȘURI, COBORÂȘURI
Nu era 1. FC Köln, ci 1. FC Lukas Podolski.
ÎNDOIELI
BĂTĂLIE TRANSFER
Podolski nu e o garanție pentru liga întâi.
Fluier de final la Köln și poate fi unul foarte neplăcut.
Jucătorii nu apucă să își ia rămas-bun.
E ultima lovitură într-o duminică neagră.
TRANSFER LA KÖLN
Clar, e cel mai greu moment pentru mine din ultimii ani.
Când ești transferat în ziua ultimului meci…
ZIUĂ NEAGRĂ PENTRU PODOLSKI
Credea că va rămâne definitiv la 1. FC Köln.
PRINȚUL MEU! AI GRIJĂ
Dar a venit o clipă când s-a răzgândit.
A spus că are nevoie de altceva ca să evolueze, să aibă alte experiențe.
Unii jucători n-au părăsit Germania.
Au jucat doar pentru vreo două cluburi. Eu sunt altfel.
N-am stat pe gânduri când a sunat Arsène Wenger.
Londra, Arsenal, stadionul, antrenorul.
Totul se lega. Am făcut bagajul și m-am dus.
KÖLN - LONDRA
Vrem să folosim imagini de la Arsenal.
- Dar costă **** de euro. - Da, din bugetul nostru.
Câți sunt implicați?
Simone, Nico, Gerrit, Frank, Pivo și șeful.
Dați câte o **** și rezolvăm!
N-AU STRÂNS BANII
DECI IATĂ O POZĂ
Lukas, mă bucur să te cunosc! Te învăț niște expresii locale.
„Umblu teleleu Tănase”. Adică aiurea.
Repeți cu mine?
Teleleu Tă…
Apoi m-au căutat de la Inter Milan. Am negociat frumos.
LONDRA - MILANO
„LENEȘ”
Dar totul e bine.
MILANO
Am avut mereu legături cu Turcia, datorită prietenilor.
M-am mândrit când a venit oferta. N-am stat mult pe gânduri.
M-am simțit minunat la ei.
Corner pentru Galatasaray. Lovitură cu capul și gol pe fundul porții!
PRIMUL TITLU CU GALATASARAY
Când s-au interesat din Japonia, am făcut pasul.
Ne doream experiența ca familie.
Ca să ne maturizăm, să cunoaștem altă cultură.
De asta am făcut-o.
Am filmat patru zile în Japonia. De ce?
Ador Japonia, atmosfera acelei țări.
Konnichiwa.
Mâncarea.
Oamenii relaxați.
Există structură și reguli.
Trei, doi, unu, acum. Douăzeci și nouă.
Au băi termale. Multe de văzut. Natură, toate cele.
Cel mai important, să te săpunești bine.
Speli bine țeava. Instalația trebuie să fie curată.
Și au sumo.
Start!
Încă o dată!
Mulțumesc frumos!
A fost frumos acolo și important.
De asta am vrut în Japonia.
Mulțumesc frumos!
- Bună! - Ce faci?
Bine. Tu?
Să câștigi azi!
- Da? - Câștig. Tu ești bine?
Da, sunt bine.
- Tu… - Ne vedem după meci!
- Arăți bine, în formă. - Da, mă mențin.
- Joci? - Da. În Polonia.
- Zău? - Da.
- La ce club? - Górnik Zabrze.
Va fi ultimul tău sezon?
Da, poate că mă retrag.
- În mai? - La final de sezon.
FOST COECHIPIER
Așa cred. Poate mai joc un an, nu știu.
Ți-l imaginezi să se retragă? Se va adapta vieții de după fotbal?
Eu nu mai joc de două luni.
Dar Lukas este genul
care se gândește și la alte lucruri în afară de fotbal.
Cred că e important, pe lângă fotbal,
să găsești aceste visuri, motivații și proiecte posibile în viață.
Deci tema era…
- Nu avem meniu pentru copii. - Da.
Multe familii au solicitat așa ceva.
De asta ne-am întrebat ce e de făcut.
- Ăsta e prototipul? - Exact.
- Și un pahar nou de paradă. - Bine.
Parada, mondialele, Campionatul European în culorile Germaniei…
Să faceți neapărat un pahar Poldi, cu fața mea!
Cu campania potrivită, va atrage lumea.
Super idee!
- S-o facem! - Da.
Mă pasionează afacerile.
Investesc în ele la fel de mult ca în fotbal.
Dar trebuie să renunț la ceva.
Mi-ar plăcea să stau acasă.
Dar sunt neobosit.
Da, am familie și copii,
dar și o responsabilitate față de toate proiectele mele.
Doi la doi în ultimele secunde. Trebuie să finalizeze. Max Kruse!
- Max „Shisha” Kruse. - Max Kruse.
Patru la doi.
- Cât dormi când ești aici? - Am jucat alaltăieri în deplasare.
Ne-am întors la 03:00.
Dimineață la școală, acum aici.
Se vede că este extenuat de obicei, probabil că nu doarme destul.
Îmi scrie pe la șase dimineața.
Bun.
Ai mai puțin timp de viață privată.
Dar nu le poți avea pe toate. Trebuie să sacrifici ceva.
Când fotbalul nu mai este pe primul plan,
ai mai multă energie, putere și timp liber.
- E cumva paradoxal. - Ce anume?
Spui pe de o parte că ai vrea mai mult timp cu familia ta,
dar zbori două ore spre Berlin pentru Liga Baller…
- Așa am zis? - Da.
Cât afacerile merg bine și câtă vreme ești activ,
trebuie să le îmbini.
- Crezi… - Așa a fost mereu.
Dar ce te împinge să faci atâtea afaceri?
Nu știu.
Ca să te realizezi, s-o duci mai bine, trebuie să muncești.
Asta e atitudinea lui față de viață, de ce a trăit.
Și aplică principiul. Nu se dă bătut.
Nu poate sta locului.
Stagnarea e o problemă.
Trebuie să aibă mereu ceva de făcut.
Atunci e fericit.
Afacerile te vor satisface la fel de mult ca fotbalul?
Nu cred.
PRESUPUS ULTIM SEZON
Toți întreabă ce va fi, ce urmează pentru Lukas.
Sigur că mă simt bine. Nu sunt conflicte, meciul a mers.
Dar îmi lipsește ceva din viață.
Așa că sunt nehotărât.
Vrem să hotărâm rapid în ce direcție să o apucăm.
Crezi că asta vei face toată viața.
Apoi acel ceva dispare. Ce alternativă ai? Nu ai niciuna.
Poți doar să continui cu sportul,
ca să ai ocupație, însă nu mai e cu putință.
Nu există alternativă.
Când îți pierzi serviciul, te angajezi la altă firmă și continui.
Am doar afacerile și familia.
Nu știu dacă îmi va lipsi ceva sau nu.
Dar nu va mai fi la fel niciodată.
Nu face zgomot!
Cea mai bună saună.
Apar etape când spui că e greu.
Că mai bine te oprești.
Dar ceva te împinge mereu să mergi mai departe.
Așa că oscilezi tot timpul.
E fix ce ne trebuie.
Și vine momentul deciziei.
Și sunt pregătit să iau o hotărâre.
O ZI PÂNĂ LA ULTIMUL MECI DIN SEZON
Ce zi e azi? E 23 mai.
Nu credeam să joc la 40 de ani.
Din păcate, azi nu sunt la costum. Dar ăsta e stilul meu.
- Trebuie să semnez? - Da.
Chiar acolo.
- Încheie-te! - Dacă n-o fac?
Nu port costum, dar atât știu și eu. Că nasturele trebuie încheiat.
Ce te-a făcut să hotărăști să nu te lași de fotbal?
Mai bine continui până mai târziu
decât să zac acum trei luni pe plajă,
urmărind cum evoluează clubul, cum merg cantonamentele…
Voiam să merg mai departe.
MAI RĂMÂNE UN AN LA ZABRZE
PESTE UN AN, CÂȘTIGĂ CUPA POLONIEI CU GÓRNIK
Am multe de făcut. Pot contribui cu experiența mea, ca acum.
E important să avem tricouri bune. Oamenii vor cumpăra lucruri de calitate.
Și mai am un proiect.
Cumpăr acțiunile clubului de la municipalitate.
Asta mă va ține în viață, împlinit.
Încă mă voi implica în fotbal.
Grozav!
Se retrage, dar nu complet. Merge lent în acea direcție.
E un proces care continuă de 20 de ani.
Trebuie să realizeze:
„Bun, am făcut multe în viață. Pot s-o iau ceva mai încet de acum.”
ANIVERSARE 40 DE ANI
Sunt un om care trăiește clipa.
Cumva, voi trăi mereu din plin.
Un om fericit, care râde, care are simțul umorului.
Așa am de gând să fiu.
„Ce va fi va fi”, așa zicem la Köln!
Piciorul stâng, cu vedere la mare.
Încă poate. Stângul încă nu vrea să se retragă.
Ultima întrebare. În fiecare documentar,
arată golul final al lui Mario Götze de la mondialele din 2014.
Tu ce gol vei alege?
Ceva făcut cu AI.
Schürrle. Vine! Fă-o!
Să pară că eu am înscris.
Fă-o! O face!
Lukas Podolski!
Treci acolo Campionatul Mondial din 2014,
apoi va rula genericul și se va vedea oricum.
Vor vedea ce s-a întâmplat, că am învins. Vor revedea cupa.
Lukas Podolski se desparte de națională.
Podolski! Nu!
Nu pot să cred!
Incredibil! Senzațional! Un gol minunat!
Așa apare și în documentarul ăsta.
- Da. - Sau nu?
Sigur. La final.
Dacă nu, lumea să-l vadă pe YouTube!
DEDICAT HELENEI PODOLSKI
Subtitrarea: Irina Para