Downloaded from YTS.BZ
VID EM 2004 GICK 297 SPELARE UT PÅ PLANEN.
Official YIFY movies site: YTS.BZ
I DAG ÄR TVÅ AV DEM FORTFARANDE FOTBOLLSPROFFS:
CRISTIANO RONALDO OCH…
Men jag ser inte ut som 40, va?
Vad tycker du? Ser jag ut som 40?
Okej.
Rullar skiten?
-Allt okej? -Ljudet också?
Ja.
Jag heter Lukas Podolski. Och vi filmar nåt fantastiskt.
Dokumentärer är alltid likadana tycker jag.
De visar karriären…
Höjdpunkter, videoklipp.
Lukas Podolski, det är hans position!
Åttio procent av er, och jag också, kliar sig på pungen.
Och därför är allt bra.
Då och då visas nåt privat.
Min, min, min.
Vilken liten bebis.
Sen pratar alla tränare.
Jogi Löw, Thomas Müller, Toni Kroos…
Bastian Schweinsteiger, Oliver Kahn.
Lagkamrater.
25 kameror och sen: "Prata."
-Vänster fot. -Bästa vänsterfoten.
Podolski! Galenskap! Jag flippar ur!
-Kraft. -Självsäkerhet.
Extremt stabil mentalt.
Spelade bra igen. Podolski!
Han kunde göra mål överallt.
-Mästare. -130 matcher.
En legend.
Podolski. Bra jobbat från Tyskland. 2-0. Magnifik fotboll.
Det gör mig till en bra spelare.
Det finns inget som man inte redan vet. Det är lite tråkigt.
Jaså? Verkligen?
-Okej. -Jag tar mig tiden. Då så…
Synd. Jag har mycket att säga.
Jag tycker att andra som har nåt med mig att göra
borde indirekt svara på frågor.
VAKTMÄSTAREN
Ja, familjen är viktig.
"Mrs Podolski, vilket barnbarn du har!"
Han sa att han kan spela i fem år till.
PAPPAN
Han dödar mig om han får veta.
SYSTERN
Jag har hört mycket om din moster.
Ja, visst, jag menar…
Det kan inte bli fel.
Sen kommer den andra mostern: "Varför valde du inte mig?
Varför bara en?"
DEN ENA MOSTERN
Hej.
DEN ANDRA MOSTERN
Följ med… Kom in, jag ska visa mitt nya hem.
Allt för filmen, för dokumentären. För lite drama.
Vi får se vad som händer.
Full fart.
Lukas Podolski!
-Helt galen. -Han behöver alltid action.
Det är bara sån han är.
Det går inte att stoppa mig. Den som sover, förlorar.
BERGHEIM, TYSKLAND
Här växte jag upp.
-Rullar kameran? -Rullar.
Okej, och tagning.
FÖRÄLDRAHEMMET
Jag tycker det är coolt att göra en familjeintervju.
Där alla sitter och pratar. För det är då historierna kommer fram.
Varför skrattar du?
"Just det, på den tiden, det stämmer."
Svart hår.
Vackra bilder.
Min familj består av min mamma, Krysia.
Här.
-Visa. -Mamma spelar handboll.
Nummer 6. Här.
Min pappa, Waldemar.
Ja. Hallå.
-Vad är det? -Titta här!
Nej! Nej, nej.
När jag blev proffs. Han firade.
-Första proffskontraktet. -Visa.
Du kan inte visa såna bilder.
Min syster Justina.
Podolski. Allihop.
-Herregud, vi var så unga. -Herregud. Gigolo!
-Ja, vi är lite galna. -Ja, helt galna.
-Helt galna. -Ja.
Vi fyra delade på samma badvatten.
Ett fullt badkar och inte en i taget, men…
-Den första… -Den första, sen nästa…
-Och den sista var värst. -Den sista, precis.
Han använde alltid mycket vatten i badkaret.
Och mamma sa: "Lukas, inte så mycket vatten."
Och sen sa han det väldigt fint.
Han sa: "Mamma, en dag kommer du att ha så mycket vatten.
Då kan du bada så mycket du vill."
-Det var lite… -Ja.
-Så var det och nu är det så. -Och än i dag.
KATOWICE
Mamma.
-Mamma. -Där. Okej.
Ja?
Elchi, mums, salta pinnar!
Kaffet gjordes av Ella!
Vilket gott kaffe!
-Ett, två, tre. Bravo. -Igen…
Ella-mål!
Nej! Pappa-mål!
Vår bas, vårt hem är här i Polen just nu.
Inte den.
Och där vi bor som en familj. Det är Monika, jag och barnen.
Pappa måste hämta sås till Maya.
Louis har redan börjat stå på egna ben.
Men med de två flickorna delar Monika och jag på vardagssysslorna.
Monika var alltid i bakgrunden. Hon har aldrig gillat att bli filmad.
Det kommer hon aldrig att göra.
MONIKA PODOLSKI TALAR OFFENTLIGT FÖR FÖRSTA GÅNGEN I EN INTERVJU.
-Jag vet inte varför du stannade här. -Test, ett, två, tre.
Det är viktigt att se att han inte bara är fotbollsspelare, Poldi.
Men också en pappa.
Att han har en väldigt kärleksfull, mjuk och ja, en annan sida.
Det var därför jag gick med på att delta i det här.
Min dagliga rutin har varit densamma sen jag började spela fotboll.
Jag tränar faktiskt varje dag.
Och sen matcher, antingen fredag, lördag, söndag eller måndag.
-Din kropp är slö. Du måste träna. -Va?
Ta i lite mer. Den måste vara mer stabil, vet du.
Okej. Då var det dags igen.
Yalla habibi!
Sober! Lycka till med knullandet!
Kom ihåg, kondomer är viktiga…
-Soberka, lycka till! -Tack!
Jag hade funderat på att åka tillbaka till Polen ett tag.
Vi är här i Schlesien.
Zabrze är staden där klubben har sin bas. Górnik Zabrze.
Där spelar jag också fotboll.
Zabrze är en arbetarstad.
Regionen är känd för sina gruvor och så vidare.
Normala människor, fördomsfria människor.
Sosnica ligger fem minuter från stadion. Hela min familj är därifrån.
Jag brukade gå till stadion med min far och min farbror.
Jag hade ganska länge funderat på att återvända till regionen och klubben.
Jag lovade min farmor det i Polen.
Världsmästare. Bäst i världen.
-Inte bra? -Bra, bra.
Jag känner mig bekväm där. Jag kommer därifrån och jag gillar att vara där.
Första matchdagen för polska Ekstraklasa!
Lech Poznań välkomnar Górnik Zabrze.
Jag har sagt att, för mig, är det sista säsongen.
Jag fyller 40 i sommar. Det är slutet på min proffskarriär.
Sen funderar jag på vad jag ska göra härnäst.
Men från och med nu är det slut.
Och du är en del av resan.
De får mat klockan sex. De här två idioterna.
Kom igen.
Jag tror att alla känner mig som fotbollsspelare.
Självklart täcker dokumentären det.
Det var några riktigt fina stunder. Många stunder. Många mål.
HÄRNÄST PÅ "POLDI"
Världsmästare!
Nederlag.
Det blir ett hemskt slut.
Det hör till.
En dokumentär är 90 minuter lång. Mer eller mindre. Det beror på.
Och 70 till 80% av det är bara fotbollsspelaren och hans framgångar.
Och 20% handlar om vad han gör utanför planen.
Om jag fick välja så skulle jag vända på det.
TYSKLAND
1,2 miljoner euro, eller hur?
Ja, vi får se. Vi får se vad som händer, eller hur?
Ja?
Lukas har förändrats mycket de senaste tio, tolv åren.
Folk förväntar sig fotbollsspelaren.
Men inte affärsmannen Lukas som har utvecklats de senaste åren.
Det här året blir nog min sista säsong.
Vid det laget vill jag utveckla en kollektion
som blir den sista.
En vägg som denna, låt säga att det här är avskedskollektionen
av Lukas Podolski tillsammans med klubben.
LP 10-X, små Górnik Zabrzes loggor överallt här. Eller runt halsen.
Hur många artiklar blir det, ungefär?
-Ska vi komma med ett förslag? -Ja.
Jag vill bara göra saker lite coolare. Inget sånt här.
-Ja. -Förstår du?
Jag går hellre i den här riktningen.
Med en snygg design och en bra placerad logga.
Jag tycker väskan är toppen, så jag skulle…
Jag vet inte hur bra trädgårdstomtar säljer. Det är en rätt tysk produkt.
Ja, jag vet inte. Alla har väl trädgårdstomtar?
Visst, men inte en som ser ut som du.
-Okej, gör en då. -Ja?
Det vore toppen.
Sen säger du hur många.
Och längst ner står priset.
Du får överföringen. Jag tar hand om resten med klubben.
Uppfattat.
-Kort sagt, gasen i botten. -Ja.
Det blir typ fem sekunder i filmen, va?
-Det vi just gjorde. -Ja. Definitivt.
Han tänker konstant på projekt och affärer.
"Hur kan jag göra det bättre? Större? Ännu mer?"
Det är hans generella attityd.
SPEYER FLYGPLATS
Där är de igen.
Ja, med förlusten till festivalen. Allt för dokumentären.
Lukas vilar inte.
Han säger inte: "Jag tar det lugnt i några timmar."
Med Lukas startar man på sjätte växeln. Det går alltid snabbt.
Nu kör vi. Nu!
Hallå, Louis! It’s my life.
Nu kör vi.
Hallå!
GLÜCKSGEFÜHLE-FESTIVALEN
Här borta!
Vi byggde en festival från grunden tills vi hade nästan 200 000 besökare.
Ringde sponsorer, ringde managers,
organiserade allt och så vidare. Jag gillar det.
Tack för att ni kom. Det var en bra show.
-Hej. Lukas. -Hej. Kevin. Trevligt.
-Inga problem! -Allt är bra!
Min fru vill ha en bild.
-Ja, för fan. -Men utan mig.
Älskling, var är du?
-Bara ett foto. -Sista fotot.
Okej.
Tack ska ni ha.
-Okej. Tack. -Tack ska ni ha.
Tack för att vi fick komma.
Tack!
Vakna! God morgon!
Nu kör vi.
-Podolski! Podolski! Podolski! -Podolski! Podolski! Podolski!
Jag har ett företag som heter Mangal Döner.
Ice Cream United. Tillsammans med Christian.
"Kom igen, nu gör vi glass." "Okej, vi gör glass."
Och två, tre saker till som är igång eller snart på gång.
Gå och köp en kebab där.
Det finns folk som säger att hans kebab är bättre än hans karriär.
Självklart är målet att få alla företag att växa.
Jag vill ha 100, 200 butiker. Det är målet.
Folk blir förvånade när man säger att det finns nästan 60 butiker nu.
De säger nog: "Herrejävlar. Hur gör han det?"
Det är mycket, va? Vad är det som driver dig?
Den som sover förlorar. Kom ihåg det.
Okej, jag ringer dem.
Han är ständigt i rörelse.
Ibland är han i Tyskland i två, tre timmar.
Sen är han tillbaka i Polen på kvällen.
Sen får jag veta av vänner att han var i Tyskland.
Det är inte en enkelriktad gata, utan snarare som Shibuya-korsningen.
Det går åt alla håll.
Fotboll, affärer, mycket på gång. Familjen är också inblandad.
Många kommer och går.
Det är alltid mycket på gång. Jag reser, gör saker…
Jag frågar mig ofta: Varför gör du så mycket?
Det går bra för dig.
Varför gör du så här mot dig själv? Men Lukas fortsätter.
Vill du inte sluta nån gång?
17, 18, 19, 20, 1, 2…
Sarapata, för fan, du hade fyra dagar ledigt!
Nya saker har lagts till.
Vad kommer du att sakna när du tänker på att sluta?
När man har gjort det hela livet kommer man att sakna det.
Men jag tror att efter några månader, efter ett halvår eller ett år,
jag vet inte när, så kommer nåt nytt att dyka upp igen.
Alla förändringar är svåra i början. Men man kommer över det.
Men man saknar såna saker.
Att komma hit, sitta ner, dricka te.
Det har funnits där i över 20 år.
Om det plötsligt försvinner från en dag till nästa
så är jag nyfiken på hur jag reagerar eller hur det känns.
-Skrämmer det dig lite? -Nej.
Det som sker, det sker, som de säger i Köln.
HANS AVSKEDSMATCH FRÅN 1. FC KÖLN ÄGER RUM I KÖLN.
PLATSEN DÄR ALLT BÖRJADE.
När jag började i 1. FC Köln var jag tio. Sen med proffsen.
Det var alltid min dröm. Det här är min klubb.
Nu är Lukas Podolski, vid nästan 40 års ålder, tillbaka som proffs.
Jag ville ha en avskedsmatch som förenade de här två klubbarna:
1. FC Köln och min klubb, Górnik Zabrze.
Två hemmaklubbar, skulle jag säga. Att spela en match mot varandra.
Att åter spela på stadion där min karriär började.
Lukas Podolski, välkommen till Bundesliga. 18 år ung och redan en lovande talang.
Han får den första.
För att ta farväl och tacka för allt stöd genom åren.
Podolski, frispark, det var målet! Mål för 1. FC Köln. Lukas Podolski!
Alla tränare och lagkamrater jag har spelat med,
tack så mycket för alla år som ni har haft oss här.
Från mig, från min familj.
På grund av det är det svårt att ta farväl.
Han gick runt på stadion, publiken hejade på honom.
Han pratade med folket… Han ville inte gå därifrån.
Då insåg jag att det är hans vardagsrum. Han rör sig som om han föddes på planen.
Det finaste för honom är att spela fotboll.
Fotboll är ändligt.
Känner du att det kanske snart är över?
Ja, det är svårt att släppa taget. Jag får se hur det är efter säsongen.
-Chefen! -God morgon.
-Rosa i dag!
Filma inte här, det är kaos! Inte här!
STYRELSEMEDLEM
Särskilt fina färger i dag.
STYRELSEMEDLEM
Alla hjärtans dag.
Vår ordförande.
-Ska vi gå in i mittenrummet? -Ja!
Hej.
Hur länge vill du spela?
Jag vet inte.
Jag har inte bestämt mig än om jag ska fortsätta eller sluta.
Har du inte bestämt dig än?
Vad menar du med "inte bestämt mig än"? Just nu är planen att sluta.
För att diskutera kontraktsdetaljerna…
Oavsett om det är 500 eller 1000 zloty…
I dag är inte dagen?
Men jag lämnar alltid dörren öppen.
Så vi filmar inte din sista säsong?
Förmodligen sista säsongen.
"FÖRMODLIGEN SISTA SÄSONGEN"
Jag är inte redo att säga: "Okej, om några veckor är det över."
Det är därför beslutet inte har fattats.
Fotboll är helt enkelt den bästa sporten.
Det är kul, känslomässigt. Det finner man inte i vardagen.
Därför älskar jag det.
Det är som en drog.
Om man söker en sak: känslorna som man hade på planen…
FÖRE DETTA LAGKAMRAT
Finner man de aldrig igen.
Känslan av en final, vunnen, förlorad. Atmosfären.
Allt som hör till är förbi. Det kommer inte tillbaka.
Och det finns inget som ger en liknande känslor längre.
Det är inte bara ett jobb. Det är en passion.
Och att ge upp en passion, för alltid,
det är inte konstigt att det kräver en del viljestyrka.
Självklart finns det många frågor. Vad händer när det är över?
Vad är drivkraften? Eller vem är jag när allt kommer till ett slut?
Lukas går igenom en period av förändring just nu
där han själv måste släppa taget.
Och du är på väg att uppleva den här fasen av livet
som är väldigt svår för honom.
Här, ta den här från pappa.
Lukas har inte så lätt att öppna upp sig inför andra.
Man måste tillbringa mycket tid med honom, många år…
För att förstå vem han är som person.
-Ett, två, tre. Ett, två, tre. -Ett, två, tre. Ett, två, tre.
Man ser bara spelaren, den roliga killen.
-Poldi. -Mamma!
Det finns mycket, mycket mer bakom det.
För att förstå Lukas som person och hans karaktär
måste man också titta på hur han växte upp,
hur han utvecklades och var han kom ifrån.
Kom, nu går vi och tittar på "bä:arna".
Då tror jag att många saker blir tydligare.
Det var i slutet av november 1987. Det var en väldigt svår tid.
Polen kan fortfarande inte försörja sig självt.
Den ekonomiska utvecklingen har lett till inflation och utbredd fattigdom.
Efter drastiska prisökningar har många inte ens råd med sina ransoner.
Jag vet inte exakt hur vi kom till Tyskland. Jag var ung.
Jag får bara höra historien från mina föräldrar.
-Pass. -Pass.
Ja, det är passet.
Gammalt polskt pass.
Här är jag. Mammas visum.
Här.
Alla kunde inte komma. Och min fru fick visum från Holland.
Och jag fick ett från Tyskland. Ja. Vi gjorde allt i hemlighet.
Vem visste i förväg?
Bara jag, min man, min svägerska.
Och det var alla. Ingen.
Ingen visste. Vi packade våra saker i bilen.
Jag med ett barn och min fru med det andra.
Sen sa vi: "Ska vi åka eller inte?" Och sen tog vi steget.
Och sen kom vi hit till Bergheim.
Vi kom hit för ett bättre liv. För barnen.
Så vi kom hit med få saker. Vi hade inget här.
Min far hittade ett jobb. Min mor var städare på skolorna.
Hon städade klassrummen och allt. Och ja, det var början.
Och vår mormor tog hand om oss.
I början var hon som en andra mamma för mig.
Hon hjälpte till med att uppfostra mig.
RUM 006 FRU PODOLSKI
Fint. Ja, fint.
Du har satt på dig en jacka.
-Du har klätt upp dig i dag, va? -Ja, det är söndag.
Ja.
Han var alltid en bra kille.
MORMOR
Ja.
Han var yngst i vår familj.
Du var ett år gammal.
-Nej, två. Två. Ja. -Ja, ett… Två? Ja.
Två, ja.
Du ville inte gå på dagis. Du grät alltid.
På förskolan pratade läraren bara tyska.
Jag förstod ingenting i början.
Min mormor lämnade mig vid dörren. Sen gick hon.
Jag gick inte in i klassrummet, utan ut.
Och jag väntade där till ett, två när hon plockade upp mig.
-Ensam? -Ensam, ja.
Några ungar drev med mig.
Han förstår inte språket och så vidare, men…
Att lära sig tyska så fort som möjligt
och att anpassa sig till tysk kultur var väldigt viktigt.
När vi gick ut och åt sa ofta mina föräldrar:
"Uppför dig, det är tyskar här."
Det hände ofta när jag var liten.
För det fanns många tyskar där och vi ville visa att vi passade in.
Det som var bra var att vi bodde i ett bostadsområde
där det bodde 25 olika nationaliteter.
Ingen brydde sig om var man kom ifrån.
Vi hade bara kul och spelade fotboll på gatan.
Så här brukade jag springa till planen.
Han var alltid med bollen. Alltid med bollen, även i badkaret.
Alltid med bollen.
Bollen var alltid med.
Mamma skickade ut mig för att handla, jag sparkade ner bollen,
jonglerade nerför trappan och gick sen längs vägen.
När jag fick en fotboll av mina föräldrar blev jag glad och stolt.
Jag sov med fotbollen för att den var så häftig.
Oavsett väder. Det var kallt, det regnade.
Han kom hem blöt från topp till tå.
Han var alltid på fotbollsplanen.
Fotbollsplanen i Bergheim var alltid en lyx och en frihet för mig.
Jag kände mig alltid bekväm där.
Det var där jag blomstrade, det var allt för mig.
-Hur uppträdde han sig där? -Som i dag. Tufft.
Som liten pojke var han precis som han är i dag.
Man måste ta sig an honom, för han är stabil, tuff,
skjuter alltid med vänstern.
Alla var rädda för hans skott. Det var hans vapen.
Vi hade bara kul. Fem mot fem, sex mot sex, sju mot sju.
Vi slutade aldrig spela.
Ja!
Alla kände Lukas. Och på cykel…
SYSTER
…var fotbollsplanen sex, sju minuter bort.
Min mamma ropade alltid på honom.
Det färdades så långt att det nådde fotbollsplanen.
"Lukas, din mamma ropar på dig. Du måste hem."
Hej.
Jag frös den just.
-Fyra grisar och kycklingar. Okej? -Ja.
I dag blir det färskpotatis med dill…
Fläskkotletter…
-Och svamp. -Schnitzel!
Schnitzel, fläskkotlett. I Polen kallas det fläskkotlett.
-Wienerschnitzel. -Ja.
-Du måste ha lite mer smör. -Ge mig margarinet.
-Herregud, du tar kol på mig. -Håll inte på nu.
Mamma vill göra allt perfekt.
Hon har samma ambition som jag.
Om ett nyckelkort försvinner så letar hon tills det hittas igen.
När andra inte bryr sig, de skaffar ett nytt i receptionen
eller spärrar det,
försöker hon hitta eller fixa saker tills de fungerar igen.
En kämpe, en vinnarmentalitet, och så är jag också.
Jag var aldrig en rädd person.
-Tror du att han fick det från dig? -Jag tror det.
Jag säger att han fick nästan allt från mig.
Det var otroligt för en så liten kille,
att han var så självsäker, att det var han som dominerade,
även om han ofta var minst.
Han hade också stunder i matchen då han passade bra,
slog bra inlägg, och naturligt vis hade han ofta en bra positionering.
Han hade också alltid en målkänsla.
Det var tydligt för mig att vi måste försöka få honom till 1. FC Köln.
Från 1995 spelade jag i 1. FC Kölns ungdomslag.
Alla som har kommit så långt har en önskan att gå längre.
I slutändan vill alla bli proffs.
Jag spelade för 1. FC Köln i U17 och U19 på söndagar.
Matcherna var klockan elva. Sen drog jag vid tre-, fyratiden
och spelade fotboll med mina grabbar på planen.
Självklart busade vi också och hade kul.
-Vad gjorde ni för bus? -En hel del. Många.
Stal saker.
Bröt mig in i ett lager med grabbarna.
Och så sålde vi biljetter på svarta marknaden då.
Vi fick alltid gratisbiljetter från FC i ungdomslaget.
Vi sålde dem på svarta marknaden som fanns på den tiden.
Det fanns spelare som inte bodde i Köln,
som inte hade tid att åka till Köln på helgerna för att se matchen.
Så vi köpte biljetterna av pojkarna för fem, tio mark,
men sålde dem sen för 20, 25.
Poldi var alltid tuff i förhandlingar. Alltid.
Om det var fem mark så sa han nej och sålde inte.
Man hade åtta, tio biljetter till några matcher.
Om man lägger ihop det så var det ganska mycket.
Och pantinsamling på arenan.
Några av oss gick på nedre läktaren, några på övre.
Och sen hade han kanske tio, 15 koppar och bytte dem mot pengar.
Vad gjorde du med pengarna?
Ingen aning.
Han tog sina pengar, vek dem och gjorde alltid så här: "Titta."
Alltid så här, med pengarna. Även i dag.
"Du har inga. Titta på mina." Han hade alltid pengar.
Jag skröt inte om dem eller slösade dem som en galning.
Han hamstrade dem.
Sparsam, väldigt sparsam.
Och jag gömde alltid resten i garderoben under mina kläder.
Så att min syster inte stal dem.
Han sparade dem. Jag spenderade dem.
Jag tror att den här attityden, tuffheten, fick jag från gatan.
Och grabbarna jag spelade med hade jag också en attityd och tuffhet mot.
När jag började med proffsen
såg jag till att visa, från första passet, att jag ville stanna där.
Vi bytte fortfarande om i de gamla katakomberna.
Man kommer in, där är tröjan med 36.
Allt man drömde om som barn är plötsligt verkligt och plötsligt där.
Det är ingen dröm längre. Tröjan hänger där,
man tar på den och går ner med laget.
Lukas Podolski, välkommen till Bundesliga. 18 år ung.
Inte en minut med proffsen än och redan en lovande talang.
Jag brukade stå på läktaren, som ett fan.
Och så plötsligt är man på andra sidan, är en del av det.
Och jag tänkte: "Vad gör du här?"
Sen var det dags, mitt livs chans,
att lyckas i 1. FC Köln, i min klubb.
Kom igen!
Podolski!
Han har en bra vänsterfot.
Resten av familjen var kanske överraskade
men jag visste redan att han skulle klara det.
Lottner. Ja, bra jobbat, Podolski!
Känns det som om du är i en saga?
Nej, det är som vanligt.
Jag kom hem från jobbet
och det stod en bil parkerad framför min.
Den stod på min parkeringsplats, där jag alltid parkerade.
Jag gav honom nycklarna och sa: "Jag har nåt till dig."
Han gick ner och där stod en Audi A4.
Han sa att den var min, det var en gåva.
Han får berätta för er om han var glad.
Vad ska jag säga? "Häftigt!"
"Han kramade och kysste mig och kunde inte hålla tillbaka tårarna."
Ja, jag vet inte. Grät jag? Jag vet inte.
Som arbetare var det omöjligt för mig att köpa en sån bil.
Och plötsligt får jag en sån bil gratis
och en timme senare kan jag köra direkt till Wuppertal.
Hans pappa hade följt med honom på alla träningspass.
LJUDINTERVJU MED MONIKA PODOLSKI
Sträng, som pappor är.
Men också så vänlig att de ringer varandra varje dag
och berättar allt för varandra.
De har ett starkt band till varandra.
Man har ju förstås fått ärva en del gener från sin pappa
för han var också fotbollsspelare.
Det är inte bara det som min far alltid sa,
att inget kommer från inget, men arbete är ju alltid en del.
Min far sa alltid, vad som än händer, ta det inte för givet.
Men man måste också göra nåt för det. Det serveras inte på silverfat.
Man måste jobba för det. Först då kan man säga att man har lyckats.
Bundesliga återvänder från vinteruppehållet
med en derbyhelg mellan 1. FC Köln och Borussia Mönchengladbach.
Vad var ögonblicket för dig personligen
när du insåg att du hade lyckats och var proffs?
Målet mot Gladbach i derbyt, tror jag.
Schröder får en chans, Podolski, friläge, bollen är i mål!
Mål för 1. FC Köln, Lukas Podolski!
Kraften från södra läktaren. Det gav mig en sån knuff, även i media.
Bra inlägg!
1. FC Köln leder.
Bra mål, va? Det tycker jag.
Podolski! 1-1!
Podolski! Och mål!
Det är otroligt!
SAGAN OM POLDI
Man kommer dit som en 18-, 19-åring,
man spelar, de ropar ens namn, de hejar på en.
Podolski! Och 2-0! Ett fantastiskt mål!
Det var otroligt vad som hände, trots att Lukas inte varit där länge.
Men det fanns inte många hjältar, unga stjärnor i Tyskland då,
och med sin roliga personlighet var han populär bland folk.
För inte så länge sen stod han på läktaren.
Nu har han sina egna fans.
De skriver: "Vi vill ha ditt barn." Med ett telefonnummer under: "Hör av dig".
Men det tänker jag inte göra.
-Du har varken bil eller flickvän. -Fotbollen kommer alltid först.
Vilken roll spelade tjejerna när han var tonåring?
-Ingen alls. -Ingen alls.
Jag hade aldrig en flickvän, inte ens i tonåren.
Vi spelade alltid fotboll.
Mina polare åkte till Köln och festade på helgerna
och sa alltid: "Wow, kvinnor." "Jag träffade en brud."
Så är det bara med grabbar.
Jag var alltid hemma eller hade fotbollsmatcher på helgerna.
En dag kom en vän och sa: "Det finns en polsk tjej,
du är också från Polen. Hon är polsk, blond och jag känner henne.
Jag ska presentera dig."
Vi träffades, pratade och…
Så var det med det.
Sen träffades vi på skolgården vid pingisbordet.
Sen åkte vi till bensinstationen, köpte nåt att dricka och en Mars.
Jag minns det. Sen tog vi en promenad.
Halva natten.
Han pratade mycket om fotboll och sin familj,
och sen insåg jag snabbt att vi hade samma inställning till livet.
Och det var därför det blev en andra dejt och en tredje.
Och hans bröllop, herregud.
-Jag pratar inte ens om det. -Vilket bröllop!
Vilket bröllop. Tre dagar. Vet du vad? Det var att gråta för.
-En dröm. -Att gråta för.
-I kyrkan. -Det var en dröm.
Underbart. Vackert. Alla tre dagarna, va?
Det var så överväldigande.
Först insåg man det inte, man fick vänja sig.
Men jag var glad för hans skull. Jag visste hur viktigt det var för honom.
Inte så mycket berömmelsen och äran,
utan att spela som en professionell fotbollsspelare.
Hon såg nog från början att jag la ner så mycket energi på det,
att jag verkligen ville det, så hon accepterade att fotbollen kom först,
och hon lät mig alltså uppfylla min dröm.
Jag var med U21 då och sen fick jag ett samtal från Rudi Völler.
"Du ska med till landslagets träningsläger."
2004 med Rudi Völler. Ja, det var då han började.
Vi var helt slut här.
Lukas Podolski kommer in som andra debutant bredvid Schweinsteiger.
Helt utmattad och sen lät han honom inte spela.
Än så länge har han inte kunnat byta in Lukas Podolski.
Han värmer fortfarande upp.
Man undrar varför han inte lät honom spela.
Nu kommer avbrottet.
Köln-spelaren kommer som den tredje yngsta debutanten
i efterkrigshistorien i det tyska landslaget.
Men sen spelade han. Vi var lyckliga. Ja, då var det full fart här.
Det var Basti och jag då.
Vi gav båda allt.
Podolski, mål!
Ja! Tio minuter före pausen, 3-0.
Och vi var där på VM 2006.
Förväntningarna var enorma.
"I VM SATSAR VI ALLT PÅ POLDI"
Alla trodde att Lukas Podolski skulle vinna oss titeln på egen hand.
Om intrycket redan är skapat
att du måste ta Tyskland till VM på egen hand…
Jag läste det: "Poldi gör det."
Gör det dig nervös eller kan du hantera pressen?
Mycket skrivs men jag behöver inte sätta press på mig själv.
Jag har kul när jag spelar och det vill jag visa.
Det är vad han säger. Man vill nästan tro honom.
Han var fokuserad på det han behövde göra,
och han hade gåvan att kunna gå in i en match
så bekymmerslös och obesvärad.
För mig var det enkelt i VM 2006: Man är där, ger allt och spelar.
Och nu kör vi! Motattack av Schneider, Podolski!
Ett fantastiskt mål! Det är gudomligt! Underbart!
Klose vänder, Klose kommer in… Mål!
Mål av Lukas Podolski!
Jag var på alla matcher, såg dem från början till slut.
Vi var på plats på alla matcher.
Klose!
Podolski igen! Jag kan inte tro det!
Otroligt!
När jag hör: "Poldi och Schweini" får jag en glöd inom mig, en glädje.
-Lukas, upp med dig. -Hallå.
Kom igen! Mot matchen!
Upp med dig, latmask.
Det är som två goda vänner som kommer bra överens.
Och så var det också.
-Det är vad den jäveln äter. -Jösses, Schweini.
Jag var också på besök där.
Vi kvinnor fick också besöka männen vissa dagar.
Jag tog med mig en chipspåse.
De var mina, inte Lukas.
Det var därför jag tyckte det var så roligt när den plockades upp.
Att Lukas skulle äta sånt.
Titta.
Det som var bra med oss var
att vi klickade otroligt bra på fotbollsplanen.
Vi kom bra överens och hade kul. Och folket… De gillade det.
Tyskland, Argentina. Det är förlängning med straffläggning.
TYSKLAND-ARGENTINA KVARTSFINAL
Om det är nåt han inte gör, så är det att skita på sig.
Det spelade ingen roll om det var straff, motståndare eller lagkamrat.
Båda har alltid vunnit straffar i tidigare VM.
I dag blir det annorlunda.
Jag minns svåra ögonblick, som straffen mot Argentina.
Tränaren frågade vem som kände sig redo, vem som hade ett bra skott.
Jag sa att jag var redo. Jag var den andra eller tredje skytten.
Jag blev utbytt då. Jag kunde inte ta en straff.
Jag tänkte: "Tack och lov att han är där."
Nu, Lukas Podolski.
Det var därför man ville bli proffs.
För att vara redo, självsäker och slå bollen där den ska vara.
In med den Lukas.
Podolski!
Han brydde sig inte.
Vi körde till alla matcher i hela Tyskland.
Och Lukas organiserade allt.
Vi hade en bil, ett hotell, måltider och biljetter.
FARBROR
Och efter matchen kom Lukas förstås över.
Klinsmann tillät det för hans familj hade kommit.
Vi körde tillbaka på kvällen.
Han körde oss till hotellet. Han körde för fort och blev stoppad.
Polisen tittade på Lukas och…
Han lät oss fortsätta.
Trots att han körde för fort.
-Han var som en gud. -Ja.
Lukas Podolski röstades fram som den bästa unga spelaren i VM.
FIFA valde 21-åringen.
Hur känns det i ditt första VM?
Jag är glad. Jag fick ett pris…
Jösses. Han är bara med kvinnorna igen.
Kom igen, Schweini. Stick härifrån.
Ronaldo och Messi började också i samma VM.
Och de är lika gamla som Lukas. De var redan bra fotbollsspelare då.
Men de valde Lukas.
Det motiverar mig att fortsätta förbättra min karriär.
Det var en bra erfarenhet för hela familjen, för Lukas.
Som ny! Fem år yngre.
Minst!
-Av med den skiten! -Du ser inte ut som 40 utan 30!
Du kan fortsätta spela, perfekt för Ekstraklasa.
Jag har redan ont i huvudet.
Och Lukas, spelar du nästa säsong?
-Jag vet inte. -Han vet inte.
Årets början var tufft för Lukas. Han säger det inte men jag såg det.
Han var inte på bra humör.
Fortfarande 0-0. 87:e minuten.
Lukas Podolski byttes in för 15 minuter sen.
Med en skamlig scen.
Siedlecki får en chans.
Det kan bli klagomål mot spelaren!
Och du bara jävlas.
Gå och spurta, plocka upp bollen och spela.
Jag spelar 2-0.
Men du pratar med väggarna.
Spela för fan, du måste ha koll på dig själv på planen.
Han kände sig kanske inte bekväm med att behöva fatta beslutet.
Han var inte där på några veckor.
Han sa: "Jag hör av mig i slutet av januari."
Det gjorde han inte.
"Jag behöver två veckor till. Jag måste prata med Monika."
Han säger ingenting.
STYRELSEMEDLEM
Vad han tänker.
Han tänkte på det, helt klart.
Han var kluven. Han frågade till och med barnen vad han skulle göra.
Vill du ha kyckling? Eller korv?
Kyckling? Okej.
Han sa alltid: "Vad tycker ni, ska pappa fortsätta spela?"
När han verkligen tänkte på det så var det svårt för honom.
Han vet inte vad han ska göra.
Ibland tänker jag att det räcker. Ibland tänker man: Kom igen.
När man ser att man kan fortsätta träna, att man kan fortsätta i den polska ligan,
då tänker man: Varför ska jag ge upp det jag älskar så mycket?
Ella!
Det finns ingen anledning. Den enda anledningen är familjen.
Det här är bilderna! Jag måste låtsas att jag trampar,
annars tror folk att det är en elcykel.
Jalla!
Ella.
Kom igen, Ella.
Rakt fram där, älskling. Du kan fortsätta rakt fram.
Maya, sväng vänster där borta till glassbaren.
-Vi fortsätter, okej? -Kom igen!
När jag är hemma med mina barn, min familj,
känner jag att det är dags för… Mer tid för andra saker.
Barnen har också påverkats i flera år.
Ella tjänar mest på att landslaget är borta.
Han reser inte lika mycket längre.
Men om han vill fortsätta så sa jag att han måste ta sig tid för barnen.
De senaste åren har jag inte haft tid att reflektera på min karriär.
Att tänka: "Wow, var spelade jag egentligen?
Vilka var de fina stunderna?"
Då inser man vad man går miste om eller vad man har åstadkommit.
Tysklands främsta anfallare flyttar till Tysklands främsta fotbollsklubb.
Det gör honom till världens mest värdefulla spelare.
Och där är målet.
Lukas Podolski gör sitt första mål för Bayern.
Hur var det för dig när han flyttade till München?
Om Bayern München behöver nån så åker vi allihop.
Här, pengar, pengar och allt är bra.
En lägenhet vid sjön. Underbart, jag åker också dit.
Han var en av de yngsta stjärnorna i VM.
Det var så han sågs när han åkte dit.
Självklart, tillsammans med Schweinsteiger,
en stjärna i landslaget, i Confed Cup och så vidare.
Förväntningarna var höga.
Nackdelen var att vara hemifrån för första gången
för jag hade alltid bott hos föräldrarna.
Jag tog hand om mig själv nu.
Första gången pappa inte körde en till träningen
och mamma inte lagade mat hemma.
München var ett stort steg för det låg utanför Köln.
Familjen var inte där. Lukas var alltid med sin familj.
Borta från mina vänner, från min omgivning.
Man kommer till en ny stad och är ensam.
Men jag fokuserade på fotbollen.
Först var allt positivt. Prins Poldi, pojken från Köln.
Men sen spelar man dåligt en gång.
Sen kommer kritiken, tidningarna.
Media skyddar en inte längre, de attackerar en.
PODOLSKI OCH BAYERN - ETT MISSFÖRSTÅND?
Man har färre buffertmatcher, saker får inte gå fel
för det är mycket konkurrens.
Det är inte för intet som de säger att FC Bayern är som ett hajakvarium.
PRINSEN BETYDER INGET I BAYERN
När jag tittar på mina matcher, min statistik,
skulle jag säga att min prestation i München var bra.
Inte toppen eller fantastisk, men bra.
Han var inte självklar i Bayern. Han fick visa vad han gick för.
Problemet var att han inte alltid fick vara på planen.
Han vill bara spela.
Det var en upplevelse han var tvungen att stå ut med.
Det var som det var.
Han måste ha varit frustrerad.
Men han visade det aldrig.
Han visade det aldrig för omvärlden eller klubben.
Jag har aldrig hört min bror klaga.
Om han mår dåligt märker man det inte.
Han har blivit härdad av alla situationer, av allt som har hänt.
Vår största talang, Lukas Podolski, kritiseras.
Han har det lite jobbigt.
Lukas, välkommen till Harris EM-klubb.
-Trevligt att ha dig här. -Jag ser verkligen fram emot matchen.
Lukas, utifrån det vi hör från Säbener Straße,
är det en besvikelse att sitta på bänken med Luca Toni
och Miro Klose framför dig?
Jag bryr mig inte, jag står ut. Vi spelar för laget.
Och jag har i alla fall ett kontrakt här i FC Bayern.
Det finns inga kommunikationsproblem med Bayern.
Jag talar tydligt.
Så att alla kan förstå mig. Alla får säga vad de tycker.
Vet du ens något om politik? Vet du ens hur man röstar?
Självklart vet jag hur man röstar, din idiot.
Jag har återuppringning på min Nokia.
Jag tycker det liknade kritiken man får inom sport.
Man blir frustrerad över det.
Kära dagbok, det här är Lukas, va?
Professionell fotboll är lite som att studera tyska.
Man måste ta många poäng
och sen är man klar och vet inte vad man ska göra.
Basti Schweini och jag måste jaga Lahm
genom Bayerns klubbhus med en våt handduk, va?
Och försöka daska honom på rumpan, va? Så häftigt.
De ville driva med honom
för att han inte kunde prata lika tydligt som de andra.
Självklart skulle jag inte göra det mot nån med polsk bakgrund,
med lite vetskap om hans historia, var han kommer ifrån, och så vidare.
Det han sa var lite över gränsen.
De attackerar även hans föräldrar, hans mormor.
För att han inte lärt sig språket ordentligt.
Vi tyckte inte att det var roligt men vad kan man göra?
Vad ska man göra i det ögonblicket?
POLDI VIDTAR ÅTGÄRDER MOT WDR
JAG BEHÖVER INTE BLI FÖROLÄMPAD SÅ.
Om han behandlas orättvist, är han lite av en rättvisefanatiker.
Och då kan han skälla tillbaka.
Även journalister har under hans sista tio DFB-dagar
fått intervjuer avvisade; han gick förbi kamerorna
med samma svar: "Nej, jag gör det inte."
Nej, jag gör det inte.
-Vad gjorde det med honom? -Han tänker igenom saker mer.
Han är mindre bekymmerslös.
"Vad vill folk ha?"
"Positivt, negativt, vad kan hända om jag säger det?"
Och det gjorde honom mer mogen.
Där borta. Bergen är fina.
På sommaren är sjön här otrolig. Den är fantastisk.
-Bada då? -Självklart badar jag.
Efter EM börjar det.
Min fru ringer, va?
Vi känner varandra.
Hej.
Hej, hej.
Jag kan inte… Ring tillbaka om fem minuter.
En riktig journalist.
Fram till München handlade det bara om fotboll och vårt förhållande.
Men inget stort ansvar.
Bra. Precis.
Sen blir han pappa.
Nåt han alltid har önskat sig och nu hände det.
Att ha ett litet barn, en liten människa,
och sen ta ansvar, det var redan överväldigande.
För honom, men även för mig.
Lukas var borta under veckorna, borta på helgerna.
Han var hemma kanske två dagar i veckan.
Och jag var ensam med barnet.
Som idrottare kan man inte bestämma själv vart man ska.
Ibland är man här och i morgon är man nån annanstans.
Det finns alltid speciella ögonblick i ett barns liv.
Och ofta var han inte där.
På den tiden grät jag mycket när jag var borta från Louis.
När jag visste att vi skulle åka bort i tre, fyra, fem veckor
var det svårt att släppa taget.
Jag tror att det är uppoffringen man gör som fotbollsspelare.
Han agerade inte själviskt, men inte annorlunda heller.
Han bara… Vi fortsatte som förut. Bara nu med en bebis.
-Okej, nu. -Ja, nu. Nu.
Spela på andra sidan.
Pojk!
U17-JUNIORER GÓRNIK ZABRZE
Spela!
Kom igen. Nickmål, grabben!
Nu!
Ja, grabben!
Bra, Louis!
Ja!
Det är så det måste vara. Det är pressen. När pressen är hög presterar folk.
Sådan far, sådan son, som man säger. Är det så man säger?
SON
Är det okej här?
Vad tycker du, om vi gör en dokumentär om din far,
vad ska den innehålla?
Hans humor och glädje är definitivt typiska för honom.
Ja, de flesta vet redan det. Men…
Och här är den.
-Är det okej om han lyssnar? -Ja, visst.
Och? Bra?
Bilden är bra, ljuset, ja, fint klippt där.
Han är en rolig pappa. Han är inte äldst heller.
Så, ja, han kan ta ett skämt. Man kan ha kul med honom.
Är han pinsam ibland?
Nej, inte det. Lyckligtvis inte.
Beskriv hur han är som far.
Tuff. En far. Begränsad upplaga.
Du la inte in den. Du måste…
-Ja. -Man måste verkligen vilja det.
Man måste pressa det ur spelarna.
Tills de spyr.
Alla som spelar vill bli proffs. Man måste ha tur.
Undvika skador och…
Skolan är viktig.
-Va? Han börjar igen. -Ja.
Att han går.
Men ett proffs…
Det blir som det blir.
-Ett försök. -Va?
Jag ville ha den vid stolpen. Den träffade fel.
Därifrån måste du slå den mot hörnen.
-Hans ben var för långa. -Du hade för mycket tid att tänka.
-Ja. -Ja.
-Jag ville dribbla förbi. -Första hattricket?
Ja. På Górnik, andra eller tredje.
Den här säsongen, första hattricket.
-Följer du med hem? -Ja.
-Gå och duscha, vi ses snart. -Okej.
Skynda dig, inte som vanligt.
När man tänker för mycket händer sånt här.
Den måste in i hörnet med full kraft. Full kraft.
-Det var för lätt, va? -För lätt, ja.
Jag frågar honom då och då om han vill sluta
men jag får samma svar: han gillar det fortfarande.
Han älskar fotboll lika mycket som förr.
Min far har berättat många historier om hur han började med fotboll här.
Det här är hans hem. Han föddes här. Det var här han lärde känna fotboll.
Jag hade alltid ansvar på klubbarna jag var på.
Särskilt här, för det är som en modersklubb.
Jag förstår att de behöver mig på planen, utanför planen…
Klubben är i en svår ekonomisk situation också.
Jag ville vara här i ett år, spela och sen sluta.
Men sen kom drivkraften igen, som med alla företag:
"Jag ska försöka uppnå nåt med klubbarna här."
Nu har jag ett möte.
Vi vill göra om tränings- och spaområdet.
UNGDOMSAKADEMIN
Vi vill investera.
Hej.
-Hej. -Hej.
Kom igen! Fortsätt snacka och svära.
Va? Inget mer?
-Träning eller match? -Träning.
Det ska inte vara en femstjärnig anläggning.
Vi måste behålla ställets karaktär.
Här ska rummen med kalla och varma pooler vara.
Och bastun ska vara här?
Bastu eller dusch. Förr fungerade allt det här.
Jag hämtar arkitekten. Hon visar de första utkasten.
Du kan skapa nåt. Det är kul.
Investera. Motivera folk.
Så att de ser att det går framåt. Långsamt, men det går framåt.
Det är mitt förslag till golvet. Det kaklet.
Och till väggen?
Kanske det här. Men jag överväger också det här.
Tänk om vi använder samma kakel till golvet och väggen?
Det kan vi göra. Det är upp till dig.
-Då tar vi den och kanske den också. -Okej, vi går i den riktningen.
Om personen som håller klubben vid liv, dess ledare, lägger av,
kan detsamma hända klubben, för den är inte så etablerad än
att man kan säga: "Okej, vi kan fortsätta utan honom."
Därför har man ett ansvar gentemot laget, folket,
fansen och regionen.
Och jag vet att ansvaret finns där.
Där.
Efter de senaste åren för Lukas och hans familj i Polen,
med saker att göra och med familjen där,
tror jag att han känner sig mycket mer hemma.
I Polen har han hittat ett slags hem, men Köln kommer alltid vara hans hem.
Välkommen till Kran-husen.
Okej, vi luftar lite.
LUKAS LÄGENHET
Underbart.
Det ser ut som ett…
Som ett vykort.
Viva Colonia!
-Du kan dra över den. -Ja.
Okej, sätt på dig tröjan. Sen kör vi.
Som en jultomte.
Häftigt! Passar som handen i handsken.
-Håller den sig öppen? -Nej.
Alaaf.
-God morgon. -God morgon.
God morgon.
-Hej. -God morgon. Jag heter Andreas.
-God morgon. -God morgon.
God morgon, hörrni.
Hej. God morgon.
-God morgon. God morgon. -Hej. Friedrich.
-Har ni musik på vagnen? Är allt där? -Ja. Du är mer nervös än oss.
Det måste vara organiserat.
-Organiserat. -Ha så kul.
Nu kör vi. Hej.
Kul att ha dig här. Lycka till. Ha så kul.
Ett trefaldigt jubel för Lukas Podolski!
-Alaaf! -Lukas!
-Alaaf! -Hej!
Titta här.
Hemma är överallt. Men Köln betyder förstås mycket för mig, 100%.
-Poldi borde komma tillbaka. -Varför?
Han är en bra spelare och Bayern använder honom ändå inte.
KOM HEM, POLDI
KÖLN SAMLAR IN PENGAR TILL PODOLSKI
Ta hem Lukas, ta hem Lukas
Hela Köln ville att den förlorade sonen skulle återvända till FC.
PODOLSKI FÖRFLYTTNING KLAR
Jag ville tillbaka till 1. FC Köln, jag ville spela med klubben igen,
för fansen och för att jag saknade den.
Kärleken till stadion och fansen försvann aldrig.
Jag var alltid ett av fansen, alltid en Ultra.
En till bild för dig.
POLDI ÄR TILLBAKA
Känsla, eufori. Det var 30 000 fans på träningen.
Alla medier var där. Alla rapporterade om det.
Och självklart var jag glad då.
Alla sa till mig: "Äntligen kommer Poldi hem."
Min telefon exploderade.
-Lukas Podolski! -Lukas Podolski!
Återkomsten gav klubben en enorm skjuts. Tron på det stora 1. FC Köln återvände.
Klubben behövde ett ansikte.
Och det är Lukas Podolski.
Jag har en personlighet som alltid vill ge 100%.
Som spelare är man alltid hyperfokuserad.
Man ser bara bollen, fotbollen, träningen och sporten.
Ibland glömmer man allt annat.
I Köln var det så galet ibland. Man kunde inte ens gå ut.
Massor av folk kom fram till en.
Ta bilden!
Det kanske var en period då jag hade svårt att hantera det.
Att jag behöver dela honom med andra.
Varje dag, dag efter dag.
Jag kanske bara gick igenom en fas där jag behövde honom mer.
Jag spelade fotboll och dagen efter, istället för att vara med Monika
och kanske ta en promenad med Louis, var jag ute på planen med vänner
och sen gick jag ut och åt med dem istället för att vara med familjen.
Jag kanske bara fortsatte leva som jag trodde att jag måste då.
Då sa jag: "Vi åker till lägenheten
och tar det lugnt ett tag och tänker igenom saker.
För när du är här gör du mig förbannad, vi grälar."
Det fanns tillfällen i Köln då vi inte pratade med varandra på veckor,
när vi grälade, när vi inte var tillsammans på några veckor.
När man är separerade fysiskt och avsiktligt,
då börjar man tänka.
Och när man kommer fram till att vi vill det här,
vi kan inte leva utan varandra, hur kan vi då göra det bättre?
Genom samtal, genom känslor och samtal.
Och sen måste en sida säga ja, och den andra sidan måste säga ja.
På nåt sätt hittade vi tillbaka till varandra.
Jag tror också att den här historien,
att vi påbörjade den här resan tillsammans,
att vi lärde känna varandra när vi var "normala människor".
Jag skulle sätta det i citationstecken.
Och det har gjort oss starkare som människor.
Lukas ville tillbaka till Köln för han saknade sin familj,
han saknade sin omgivning och han saknade klubben.
Han underskattade nog också vad det betydde för honom.
Det roliga med att spela fotboll fanns där,
men det märktes att det inte var som förr.
Man kommer tillbaka som superstjärna och alla tittar på en,
all media, alla spelare.
Och säger: "Podolski, kom igen, gör nåt."
Här kommer Podolski, Lukas Podolski med vänstern!
EFTER DÅLIG START - KÖLN HOPPAS PÅ PODOLSKI, NOVAKOVIC OCH MANICHE
Det var honom allt hängde på.
Och han kunde inte leva upp till det, inte i hans position.
Philipp Lahm. Men vem tar den här passen?
Lukas Podolski.
Jag tror även att det var ett problem att de ansvariga inte skyddade mig.
De lät det vara. De kastade mig inte till vargarna,
men de sa: "Okej, Lukas, se om du klarar dig själv."
EN EVIG UPP- OCH NEDGÅNG
Det fanns ingen 1. FC Köln, bara 1. FC Lukas Podolski.
DEN TVIVLANDE PRINSEN
NEDFLYTTNINGSKAMP
Lukas Podolski kan inte själv se till att de stannar i toppligan.
Slutsignal i Köln och det blir ett mycket otrevligt slut.
Spelarna flyr och får ingen chans att ta farväl.
Det är pricken över i:et på en mörk lördag.
NEDFLYTTNING I KÖLN
Det är tydligt att det här är min tuffaste stund
de senaste åren.
Och när man blir nedflyttad på sista matchdagen…
MÖRK DAG FÖR PODOLSKI
Han tänkte: "Jag åker tillbaka till Köln och stannar där för alltid."
MIN PRINS! TA HAND OM DIG
Men sen insåg han: "Jag tror inte att det var det jag hade tänkt mig."
Han sa: "Jag behöver något annat för att utvecklas vidare,
för att få nya erfarenheter."
Det finns spelare som aldrig har lämnat Tyskland.
Som bara har spelat för en eller två klubbar.
Jag är annorlunda.
När Arsène Wenger ringde tvekade jag inte.
London, Arsenal, stadion, tränaren.
Allt passade. Jag packade väskorna och åkte dit.
Vi har Arsenal-bilder som vi skulle vilja använda.
-Men det kostar **** euro. -Ja, det måste tas från er budget.
Hur många är inblandade?
Simone, Nico, Gerrit, Frank, Pivo, och här, chefen.
Alla ger ****, sen har vi det.
PENGARNA SAMLADES INTE IN
DÄRFÖR ÄR HÄR ETT FOTO.
Hej, Lukas, trevligt att träffas.
Du ska få lära dig lite London-slang.
Vi brukar säga: "Jag går uppför mina äpplen och päron, trappor."
Kan du upprepa det?
Äpplen och tra…
Sen kom frågan från Inter Milan. Vi hade ett bra samtal.
MILANO INTER MILAN
"LÅNGSAMT OCH TRÖGT" SKARP KRITIK AV PODOLSKI
Men i efterhand är man klokare, som man säger.
Jag har alltid haft en koppling till Turkiet. Tack vare mina vänner.
Jag blev stolt över erbjudandet. Jag funderade inte länge.
Och jag hade jättekul där.
Det är hörna för Galatasaray. En nick och bollen är i mål.
PODOLSKI VINNER FÖRSTA TITELN MED GALATASARAY
Och när frågan kom från Japan sa vi: "Okej, vi vill ta det steget.
Vi vill uppleva det som en familj.
Mogna som person, lära känna en ny kultur."
Därför vi gjorde det.
Vi filmade i Japan i fyra dagar. Varför då?
Jag älskar Japan. Landet har en så unik atmosfär.
Hej.
God mat.
Folk är avslappnade.
Det finns struktur. Det finns regler.
Tre, två, ett, pang.
29.
Där finns onsen. Det finns mycket att se. Mycket natur och så vidare.
Det viktigaste. Tvätta den ordentligt.
Tvätta röret noga. Precis som hemma. Röret måste vara rent.
Och sumo.
Kör.
En till!
Tack så mycket!
Det var både trevligt och viktigt.
Därför ville jag till Japan.
Tack så mycket.
-Hej. -Hur mår du?
Bra. Du?
I dag vinner vi, va?
-Va? -Bara vinna. Och du? Bra?
Bra.
Vi ses efter matchen, okej?
-Du ser vältränad ut. -Ja, jag är fortfarande i form.
-Spelar du? -Ja, jag spelar fortfarande. I Polen.
-Jaså? -Ja.
-Vilken klubb? -Górnik Zabrze.
Är det här sista säsongen?
Ja, i maj. Kanske, ja.
-I maj? -Maj, säsongsavslutning.
FÖRE DETTA LAGKAMRAT
Tror jag. Kanske ett år till, jag vet inte.
Kan du se honom gå i pension?
Kommer han att anpassa sig till livet efter fotbollen?
Jag har inte spelat på två månader, men Lukas är en person som…
Som tänker på andra saker än fotboll.
Och det viktigaste är att vara utanför fotbollen,
att hitta saker, motivation, projekt som man lever för.
Temat var…
-Just nu har vi ingen barnmeny. -Ja.
Och vi har många familjer som säger att de vill ha en barnmeny.
Därför tittade vi på vad vi kunde göra.
-Är det den första prototypen? -Ja, precis.
-Tanken är att göra en ny mugg. -Precis.
Karneval, VM, EM i Tysklands färger, till exempel.
Du måste släppa Poldi-muggen direkt. Mitt ansikte är ju på den.
Om du kommunicerar bra så tror jag att du får dit folk.
Jag tycker idén är toppen.
-Vi kör på det. -Ja.
Jag har företagen, och de är roliga,
och jag lägger lika mycket på dem som jag lägger på fotboll.
Men nåt måste ge vika.
Visst, jag hade gärna vilat hemma nu.
Men jag kan vila när jag är död.
Visst, jag har en familj, barn,
men jag har också ett ansvar för alla mina andra projekt.
Det står 2-2 i de sista sekunderna. Nu måste de avsluta. Max Crusoe!
-Wow, Max "Shisha" Crusoe. -Max Crusoe.
4-2.
Hur mycket sover du när du är här?
Ja, vi spelade bortamatch i förrgår. Vi kom hem kl. 03.00.
I morse tränade vi och sen kom vi hit.
Man märker att han ofta är lite utmattad, lite trött, sover nog inte så mycket.
Sen skriver han till mig kl. 06.00 eller nåt.
Okej.
Man har mindre tid att göra privata saker.
Men man kan inte ha allt. Man måste ge upp nåt.
Men jag tror att när fotbollen inte längre är huvudfokus,
så har man också mer energi, mer kraft och mer fritid.
-Det är lite paradoxalt. -Vad är paradoxalt?
Å ena sidan säger du att du vill ha mer tid för familjen,
men samtidigt flyger du till Berlin i två timmar för Baller League…
-Sa jag det? -Ja.
Så länge affärerna går bra och man är aktiv och så vidare,
så måste man kunna kombinera det.
-Tror du… -Men det var alltid så…
Men varför driver du alla företag? Vad driver dig?
Jag vet inte.
För att uppnå ett bättre liv så måste man jobba för det.
Han har tagit åt sig denna livssyn, han upplevde det.
Och han har den fortfarande. Han gav aldrig upp den.
Han kan inte bara stå still.
Att stå still är ett problem.
Generellt sett är han en person som alltid måste ha nåt att göra.
Då är han lycklig.
Tror du att företagen kommer att ge dig samma lycka som fotbollen?
Nej, det tror jag inte.
FÖRRA SÄSONGEN
Alla undrar hur det kommer att bli, vad som händer sen, hur Lukas mår.
Självklart mår jag bra,
det finns inga konflikter, matcherna såg bra ut.
Men det finns också en brist på liv.
Så känner jag.
Vi vill att det ska gå fort och vi vill veta åt vilket håll vi ska.
När man säger: "Jag ska göra det här hela livet."
Och sen finns det inte längre, vad är alternativet?
Det finns inget alternativ.
Det enda alternativet är att fortsätta med sporten
så att man har nåt att göra, men det är omöjligt.
Det finns inget alternativ.
Om man blir av med jobbet kan man gå till ett annat företag.
Det enda som är viktigt är företagen och familjen
och jag vet inte om nåt kommer att saknas.
Men det där får du aldrig tillbaka.
Var väldigt tyst.
Den bästa bastun, den allra bästa.
Man har alltid perioder då man tycker att det är svårt
och att det vore bättre att sluta.
Men sen finns det alltid nåt som säger: "Nej, fortsätt."
Så man pendlar alltid.
Det här är precis vad vi behöver.
Visst, nån gång måste man fatta ett beslut.
Jag är redo att fatta ett beslut.
EN DAG FÖRE SÄSONGENS SISTA MATCH
Vad är det för dag i dag? 23:e maj.
Jag trodde inte att jag skulle spela tills jag var 40.
Tyvärr har jag ingen kostym i dag, men det här är min stil, min karaktär.
-Jag ska signera den här, va? -Ja.
Där.
-Du måste knäppa. -Fasen, tänk om jag inte gör det då?
Jag bär inte kostym, men det vet jag. Att man måste knäppa knappen.
Vad fick dig att bestämma dig för att inte sluta?
Jag fortsätter hellre och slutar senare
istället för att sluta och sen ligga på en strand i tre månader
och se hur klubben presterar, hur klubben är på träningslägret…
Jag ville fortsätta vara delaktig.
LUKAS PODOLSKI STANNAR ETT ÅR I ZABRZE.
ETT ÅR SENARE VINNER HAN DEN POLSKA LIGAN MED GÓRNIK.
Jag har mycket erfarenhet att bidra med vilket jag redan gör.
För mig är det viktigt att vi har bra tröjor,
för då kommer folk att köpa dem.
Och något som jag kanske gör mer av inom en nära framtid
är att jag håller på att ta över klubbens andelar från staden.
Jag skulle säga att det håller mig vid liv och tillfredsställd.
Jag är fortfarande involverad i fotbollen.
Helt fantastiskt!
Jag släpper taget, inte till 100% än, men det går sakta i den riktningen.
Det är bara en process, precis som de senaste 20 åren.
Och han måste inse:
"Jag har redan åstadkommit mycket, och jag kan sakta börja ta det lugnt,
sakta ner lite."
Ella kommer!
40-ÅRSDAG
Jag är någon som lever här och nu,
en dag i taget, och jag fyller mina dagar med liv, oavsett vad det är.
Nån som är glad, som skrattar, som har ett sinne för humor.
Det är så det kommer att bli.
Det som sker, det sker, som de säger i Köln.
Titta, vänster fot, med havsutsikt.
Den kan fortfarande göra mer.
Den vänstra vill inte sluta än.
Sista frågan.
I varje sportdokumentär visar de Mario Götzes sista mål i VM 2014.
Vad ska vi göra med det målet i din dokumentär?
Gör det här… Med AI.
Surrle. Han kommer! Gör det!
Få det att se ut som om jag gjorde målet.
Gör det! Han gör det!
Lukas Podolski!
Lägg alla titlar eller VM 2014
i eftertexterna så att folk ser det.
Då ser de allt som har hänt och vad jag har vunnit,
och då får de se trofén igen.
Lukas Podolski tar farväl av landslaget.
Podolski! Nej!
Jag kan inte tro det!
Sensationellt! Ett underbart mål!
På så sätt är det med i dokumentären också.
-Ja. -Eller inte?
Självklart. I slutet.
Annars borde de se det på YouTube.
TILL MINNE AV HELENE PODOLSKI