Downloaded from YTS.BZ
НА ЧЕМПІОНАТІ ЄВРОПИ UEFA У 2004 РОЦІ НА ПОЛЕ ВИЙШЛИ 297 ГРАВЦІВ.
Official YIFY movies site: YTS.BZ
ДВОЄ З НИХ І СЬОГОДНІ ГРАЮТЬ У ПРОФЕСІЙНИЙ ФУТБОЛ:
КРІШТІАНУ РОНАЛДУ І…
Я ж не виглядаю на 40?
Як на вашу думку?
Гаразд.
Уже пише?
-Усе гаразд? -А звук?
Так.
Я Лукас Подольскі.
І ми знімаємо щось неймовірне.
Документальні фільми всі однакові. Мені так здається.
Показують кар'єру…
Уривки з відео.
Лукас Подольскі! Це його роль!
Я, як і 80% з вас, іноді чухаю яйця.
А отже, все гаразд.
Час від часу показують щось з особистого.
Мій, мій, мій!
Такий малюк!
Потім говорять тренери.
Йоґі Лев, Томас Мюллер, Тоні Кроос, Бастіан Швайнштайгер…
-Привіт. -Олівер Кан.
Товариші по команді.
25 камер, і вперед.
-Ліва нога. -Ліва нога.
-Найкраща ліва.
Подольскі! Здуріти можна!
-Сила. -Впевненість.
Дуже врівноважений.
Знову чудова гра Подольскі!
Він забивав з будь-якої позиції.
Чемпіон світу.
130 матчів. Легенда.
Подольскі. Молодці, Німеччина!
Два-нуль. Чудовий футбол.
Ось хто для мене прекрасний гравець.
Там не буде нічого, чого ти не знаєш. Я б сказав, трохи нудно.
Правда?
-Гаразд. -Я виділив час… Ну добре
Шкода. Мені ще є що сказати.
Я думаю, відповідати повинні інші люди, які
мають до мене стосунок. Непрямий.
ЗАВГОСП
Звичайно, сім'я — це важливо.
«Фрау Подольскі, який у вас онук!»,
Він сказав, що може грати ще п'ять років.
БАТЬКО
Він мене вб'є, якщо дізнається.
СЕСТРА
Я багато чула про твою тітку.
А, ну так…
Тут не помилишся.
А потім інша тітка почне: «А чому не я? Чому тільки одна тітка?»
ОДНА ТІТКА
Доброго дня.
ІНША ТІТКА
-Ходімо… -Ходімо, покажу вам свій новий дім.
Все для документалки. Щоб додати драматизму.
Подивимося, що вийде.
На повній швидкості.
Лукас Подольскі!
-Повний псих. -Любить рух.
Такий він уже є.
Мене не зупиниш. Моргнув — програв.
ПОЛЬДІ
БЕРҐГАЙМ, НІМЕЧЧИНА
Тут я виріс.
-Камера увімкнена? -Так.
Добре. Почнімо.
ПОЛОГОВИЙ БУДИНОК
-Привіт. -Привіт.
Я думаю, буде класно
взяти інтерв'ю у сім'ї.
Де всі сидять і розмовляють.
Ось тоді й випливуть усі історії.
Що тут смішного?
«Ой, так, була така справа».
Чорне волосся.
Гарні фото.
Моя сім'я — це моя мама Кріша…
Ось.
-Покажи. -Мама грає в гандбол.
Номер 6. Ось.
Мій батько Вальдемар…
Так. Гей, гей!
-Що це? -Дивіться!
Ні! Ні-ні-ні.
Це коли він став професіоналом. Він це святкував.
-Перший контракт. -Покажи.
Не можна так показувати.
Моя сестра Юстина…
Подольскі. Всі вони.
-Боже, які ми молоді. -Господи. Жиголо!
Так, ми трохи психи.
Точно психи.
-Точно психи. -Так.
Ми четверо милися в одній воді.
Повна ванна, і її не зливають і не миються під душем, а…
-Перший… -Один, потім інший…
-Найгірше — останньому. -Саме так, останньому.
Він завжди наливав так багато води у ванну.
Хотів.
Мама казала: «Лукасе, куди стільки!».
А він так мило говорив…
Він казав: «Мамо, коли-небудь
у тебе буде стільки води,
що зможеш митися скільки захочеш».
-Це було… -Так.
-Так було. І є. -Досі.
КАТОВІЦЕ, ПОЛЬЩА
Мама.
-Мама. -Так… Добре.
Так?
Ельчі!
Ням-ням палички!
Елла зварила каву!
Яка смачна кава!
-Один, два, три… Браво! -Ще…
Елла — гол!
Ні! Тато — гол!
Наша база, наш дім зараз у Польщі.
Цю не треба.
Ми тут живемо всією родиною. Моніка, я і діти.
Тато принесе Майї соус.
Луїс вже починає ставати на ноги.
А з дівчатками ми з Монікою займаємося обоє.
Моніка завжди була на задньому плані. Вона не любить бути в кадрі.
І не хоче.
МОНІКА ПОДОЛЬСКІ ВПЕРШЕ ДАЄ ПУБЛІЧНЕ ІНТЕРВ'Ю.
-Не знаю, навіщо ти залишився. -Тест, один-два-три.
Важливо показати, що він не тільки футболіст…
Польді.
…але й батько.
Що у нього є інша сторона, любляча, м'яка.
Тому я погодилася в цьому брати участь.
З того часу, як я почав грати у футбол, мій режим не змінювався.
Я тренуюся щодня.
Потім матч — у п’ятницю, суботу, неділю або понеділок.
-У тебе мертве тіло. Тренуйся більше. -Що?
Наберися сил. Потрібно бути стабільнішим, знаєш?
Гаразд.
Поїхали.
Yalla Habibi!
Собер! Добре тобі потрахатися!
Про презервативи не забудь…
-Соберко, нехай щастить! -Дякую!
Я давно думав про те, щоб повернутися до Польщі.
Ми зараз у Сілезії.
Забже — місто, в якому знаходиться клуб.
«Гурник Забже».
Де я теж граю у футбол.
Забже — робітниче містечко.
Цей регіон відомий шахтами, кар'єрами тощо.
Нормальні, відкриті люди.
Сосниця за п'ять хвилин від стадіону.
Моя родина звідти родом.
Я ходив на стадіон з батьком і дядьком.
Я давно думав про повернення у цей регіон
і цей клуб.
Я обіцяв моїй польській бабусі.
Чемпіон світу.
Найкращий у світі.
Недобре?
Добре, добре.
Мені тут просто затишно.
Я звідси, і мені тут добре.
ЛИПЕНЬ, 2024
Перший день матчів Вищої ліги!
Познань зустрічає «Гурник, Забже».
Я сказав, що вважаю цей сезон останнім.
Мені влітку виповниться сорок.
Це буде кінцем активної професійної кар'єри.
А потім я сяду і подумаю, що робити далі.
Але поки що це кінець.
А ви — частина шляху.
Їх годують о шостій.
Цих двох дурників.
Ходи сюди.
Усі знають мене як футболіста.
Звичайно, про це буде у фільмі. Це логічно.
Було багато хорошого.
Багато моментів, багато голів…
НЕЗАБАРОМ ДИВІТЬСЯ
Чемпіон світу!
І поразок.
Це буде некрасивий фінал.
Не без цього.
Документалка — це плюс-мінус 90 хвилин.
Залежно від обставин.
І 70–80 відсотків — про футболіста та його успіхи.
І 20 % про те, що він робить поза полем.
Особисто я б зробив навпаки.
КЕЛЬН НІМЕЧЧИНА
1,2 мільйона євро?
Ну, подивимося. Подивимося, що вийде, добре?
Так?
Лукас сильно змінився за останні 10–12 років.
Люди не очікують бачити його таким.
Вони очікують футболіста.
Але не Лукаса-бізнесмена, яким він став останніми роками.
Це, напевно, мій останній сезон.
До того часу я хочу створити колекцію,
яка буде останньою.
Стіна з написом типу «Це прощальна колекція
Лукаса Подольскі в клубі».
LP10-X, логотип «Гурник Забже», скрізь, маленьке. Або на шиї.
Скільки приблизно предметів?
-Скласти пропозицію? -Так.
Просто хочу зробити цікавіше. Не в такому дусі.
-Так. -Розумієте?
Швидше в такому плані.
Крутий фасон, крута тканина, і на всьому чіткий логотип.
Сумка класна…
Не знаю щодо садових гномів. Це така німецька штука.
Не знаю. Садові гноми є у всіх, так?
Так, але не у вигляді тебе.
-Ну зробіть. -Так?
Це буде чудово.
А потім скажете мені, скільки.
І внизу там ціна.
Ви тільки перекажіть. З клубом я сам усе владнаю.
Зрозумів.
-Швидко. Повний вперед. -Так.
У кіно це буде секунд п'ять?
-Те, що ми робили. -Так. Звичайно.
Насправді він цілий день думає про проєкти й бізнес.
«Як зробити більше, краще? Що я ще можу зробити?»
Такий у нього підхід.
АЕРОПОРТ ШПАЄРА
А ось і вони.
З поразки — на фестиваль. Усе заради документалки.
Лукас не з тих, хто спить.
Він не каже: «Відпочину пару годин».
Лукас одразу вмикає шосту передачу. Він завжди поспішає.
Поїхали. Ну!
Гей, Луїсе! It’s my life.
Ну ось.
Привіт!
ФЕСТИВАЛЬ GLÜCKSGEFÜHLE
Сюди!
Ми створили фестиваль з нуля
і до майже 200 000 відвідувачів.
Шукали спонсорів, менеджерів,
організовували все.
Мені це подобається.
Дякую, що приїхали. Концерт був чудовий.
-Привіт. Лукас. -Кевін. Дуже приємно.
-Все супер! -Чудово!
-Моя дружина хоче сфотографуватися. -Так, звичайно.
Але без мене, добре? Люба, ти де?
-Тільки одне фото. -Останнє.
Добре.
Дякую, хлопці.
-Дякую. -Дякую.
-Дякую за запрошення. -Дякую.
Дякую!
Прокидаємося! Доброго ранку!
Ось так.
-Подольскі! -Подольскі!
У мене є бізнес «Mangal Döner».
«Ice Cream United» разом із Крістіаном.
«Нумо робити морозиво!» — «Гаразд!»
І ще дві-три речі в розробці чекають свого моменту.
Іди візьми кебаб.
Дехто каже, що його кебаби кращі за його кар'єру.
Звичайно, мета — розвивати всі бізнеси.
Я хочу 100, 200 крамниць. Це моя мета.
І на обличчях людей здивування.
Коли скажемо, що зараз крамниць майже 60,
вони, напевно, скажуть: «Дідько, як він це робить?».
Це багато, правда? Що тобою рухає?
Кліпнув оком — програв. Запам'ятай. Кліпнув — програв.
Добре. Тоді я їм зателефоную.
Він завжди в русі.
Іноді я не знаю, що він у Німеччині,
коли він приїжджає на дві-три години.
А ввечері вже знову в Польщі.
Потім дізнаюся від друзів, що він був у Німеччині.
Я не вулиця з одностороннім рухом, а перехрестя Шибуя.
В усіх напрямках.
Футбол, бізнес — багато всього.
І сім'я теж.
Люди приходять і йдуть.
Завжди багато чого відбувається. Подорожі, справи…
Часто ставлю питання: «Чому ти досі це робиш?
У тебе начебто все добре.
Навіщо ти так з собою?»
Але Лукас не зупиняється.
Ти не плануєш зупинитися?
ЗАБЖЕ, ПОЛЬЩА
17, 18, 19, 20, 1, 2…
Сарапато, ти мав чотири вихідних!
Клац, клац.
Щось нове додалося.
За чим ти сумуватимеш, коли підеш?
Коли все життя цим займався, звичайно, сумуватимеш.
Але через кілька місяців, півроку, рік —
не знаю коли, але з'явиться щось нове.
Будь-яка зміна — це спочатку важко.
Але ти звикаєш.
Але сумуєш за такими речами.
Прийти сюди, випити чаю.
За двадцять років це в тебе в'їлося.
І якщо все раптом зникне,
мені самому цікаво,
як я зреагую і як все буде.
-Тебе це зовсім не лякає? -Ні.
«Як буде, так буде», як кажуть у Кельні.
ЖОВТЕНЬ 2024 РОКУ
ЙОГО ПРОЩАЛЬНИЙ МАТЧ З «1. FC KÖLN» ВІДБУВАЄТЬСЯ У КЕЛЬНІ,
ДЕ ВСЕ ПОЧИНАЛОСЯ.
Я почав у Кельні в 10 років.
Потім став професіоналом.
Це була моя мрія. Це мій клуб.
Лукас Подольскі повертається у 40 років
діючим професіоналом.
Я хотів, щоб прощальний матч об'єднав два клуби,
«1. FC Köln»і мій «Гурник Забже».
Два домашні клуби.
Щоб вони зіграли один з одним.
Знову зіграти на стадіоні, де почалася моя кар'єра.
Лукас Подольскі, вітаємо в Бундеслізі.
18 років і вже велика надія.
Він перший.
Попрощатися, подякувати за підтримку всі ці роки.
Подольскі, вільний удар, гол! Гол 1. «FC Köln». Лукас Подольскі!
Усім тренерам, усім товаришам по команді
я кажу «дякую» за всі роки,
проведені тут.
Від мене, від моєї родини.
І тому важко прощатися.
Лукасе!
-Подольскі! -Подольскі!
Він обійшов стадіон. Вболівальники його вітали.
Він розмовляв з людьми… Йому не хотілося йти.
І тоді я зрозумів: це його вітальня.
Він ніби народився на полі.
Для нього грати у футбол —
це найпрекрасніше.
Футбол все ж таки закінчився.
У тебе є відчуття, що колись це закінчиться?
Так, важко це відпустити.
Побачимо, що буде після сезону.
«ГУРНИК ЗАБЖЕ»
-Бос! -Доброго ранку.
-Ти в рожевому!
Не знімайте тут, тут безлад! Не тут!
МІХАЛ СЯРА ЧЛЕН РАДИ «ГУРНИК ЗАБЖЕ»
Такий гарний колір.
БАРТОЛОМЕЙ ГАБРУС ЧЛЕН РАДИ «ГУРНИК ЗАБЖЕ»
День Святого Валентина.
Наш президент.
-Підемо в ту кімнату? -Так!
Привіт.
Скільки ти хочеш грати?
Не знаю.
Я поки не вирішив, продовжувати чи закінчувати.
Ти ще не вирішив?
Що значить «не вирішив»?
Поки що план — закінчувати.
Так, щодо контракту…
Що там — 500 злотих, 1000 чи скільки…
Не сьогодні?
Але я завжди залишаю двері відчиненими.
Тобто ми не знімаємо останній сезон?
Теоретично останній.
«ТЕОРЕТИЧНО ОСТАННІЙ СЕЗОН» ЛУКАС ПОДОЛЬСКІ
Я не готовий сказати: «Через кілька тижнів усе закінчиться».
Тому рішення не ухвалене.
Футбол — найкращий вид спорту.
Це радість, емоції. У звичайному житті такого немає.
За це я його й люблю.
Для мене це наркотик.
Якщо ти хочеш знайти ті емоції, які відчував на полі…
ОЛІВЕР КАН КОЛИШНІЙ ТОВАРИШ ПО КОМАНДІ
…ти їх не знайдеш.
Відчуття фіналу, перемоги, поразки, атмосфери.
Усе це закінчується.
Воно не повертається.
І ніщо інше не дарує тобі таких емоцій.
Це не просто робота. Це пристрасть.
І зрозуміло, що відмова від пристрасті
вимагає певного зусилля волі.
Звичайно, питань багато.
Що буде, коли все закінчиться?
У чому сенс? Ким я буду, коли це закінчиться?
Лукас зараз переживає перехідний період,
коли він сам повинен це відпустити.
І настане фаза життя,
яка для нього є дуже складною.
Ось тобі від тата.
Лукас не поспішає відкриватися перед людьми.
Треба провести з ним багато часу, багато років,
щоб зрозуміти, що він за людина.
-Один-два-три. -Один-два-три.
Ви бачите лише футболіста, жартівника.
-Польді. -Мамо!
Але за цим стоїть набагато більше.
Щоб зрозуміти Лукаса як людину, зрозуміти його характер,
треба подивитися на те, як він ріс,
як розвивався, звідки прийшов.
Ходімо подивимось бяшек.
Думаю, тоді ви багато чого зрозумієте.
ПОЛЬЩА
Це був кінець листопада 1987 року.
То був дуже важкий час.
Польща все ще далеко не здатна прогодувати себе.
Економічний розвиток призвів
до інфляції та зубожіння.
Після різкого підвищення цін
багато хто не може викупити пайки.
Я не пам'ятаю, як ми їхали до Німеччини. Я був малий.
Знаю все лише з розповідей батьків.
-Паспорт. -Паспорт.
Так, це паспорт.
Старий польський паспорт.
О, ось я. На маминій візі.
Ось.
Не всі змогли виїхати.
Моїй дружині видали візу Нідерланди.
А мені Німеччина.
Ми все робили таємно.
Хто знав заздалегідь?
Тільки я, чоловік і зовиця.
І все. Більше нікого.
Ніхто не знав. Ми склали речі в машину.
Я з однією дитиною, дружина з другою.
І сказали: «Ну що, їдемо чи ні?». А потім зробили цей крок.
І приїхали сюди, в Боргамі.
Ми шукали кращого життя.
Для дітей.
Ми приїхали з мінімумом речей. Тут у нас нічого не було.
Тато знайшов роботу. Мама була прибиральницею в школі.
Мила класи і так далі. Ось так ми починали.
Бабуся пустила насдо себе.
Спочатку вона була мені як друга мати.
Допомагала мене виховувати, доглядала.
КІМНАТА 006 ФРАУ ПОДОЛЬСКІ
Добре… Так, чудово.
Ти вдягла піджак.
-Нарядилася, еге ж? -Сьогодні неділя.
Так.
Він завжди був хорошим хлопчиком.
ГЕЛЕНА ПОДОЛЬСКІ БАБУСЯ
О так.
Він був наймолодшим у родині.
Тобі був рік.
-Ні, два. Два рочки. -Рік… Два? Так.
Так, два.
Ти не хотів ходити в садочок. Завжди плакав.
Це в садочку. Вихователька говорила тільки німецькою.
Звичайно, спочатку я нічого не розумів.
Бабуся залишила мене під дверима й пішла.
Я не пішов усередину, а вийшов надвір.
І чекав до першої чи другої на камені, поки вона мене не забрала.
-Сам? -Так, сам.
Деякі діти сміялися з мене.
Він не розуміє мову і таке інше…
Якнайшвидше вивчити німецьку
і адаптуватися до культури було дуже важливо.
Коли ми ходили в кафе, батьки часто казали:
«Поводься пристойно, тут німці».
Це так часто траплялося, коли я був маленьким.
Навколо були німці, і ми хотіли показати, що вписуємося.
Добре, що ми жили у дворі
з представниками з 25 країн.
Усім було байдуже, звідки ти.
Ми просто розважалися і грали у футбол на вулиці.
БЕРҐГАЙМ
Тож я побіг на футбольне поле.
Він завжди був з м'ячем.
Постійно з м'ячем, навіть у ванній.
Вічно з м'ячем.
М'яч завжди був зі мною.
Мама посилає мене в магазин, я копаю м'яч,
жонглюю ним на сходах, веду по доріжці.
Коли батьки подарували мені футбольний м'яч, я був щасливий.
Я спав з ним, настільки був радий.
У будь-яку погоду.
Хоч холод, хоч дощ.
Приходив мокрий з ніг до голови.
Він завжди був на полі.
Футбольне поле в Берґгаймі
було для мене розкішшю і свободою.
Мені там завжди було комфортно.
Там я розквітнув. Для мене це було всім.
-Яким він там був? -Таким, як зараз. Грубим.
У дитинстві він був таким самим, як зараз.
З ним було непросто грати, тому що він стабільний, жорсткий,
завжди забиває лівою.
Усі боялися його удару.
Це була його зброя.
Ми просто розважалися.
П'ять на п'ять, шість на шість, сім на сім.
Постійно грали.
Є!
Усі знали Лукаса. На велосипеді…
ЮСТИНА ПОДОЛЬСКІ СЕСТРА
…до футбольного поля було шість-сім хвилин їзди.
Мама завжди його кликала.
Так голосно, що чули на полі.
«Лукасе, мама тебе кличе. Іди додому!»
Привіт.
Я їх заморозила.
Чотири поросята і кури. Добре?
Так.
Сьогодні у нас молода картопля з кропом,
свинячі котлети…
-І печериці. -Шніцель!
Шніцель, котлета… У Польщі кажемо «котлети».
Віденський шніцель.
Так.
-Треба дати масла. -Тоді дай маргарин.
-Боже, ти мене вбиваєш. -Не кипішуй.
У мами такий характер, що вона прагне досконалості.
У неї ті самі амбіції, що й у мене.
Якщо вона загубила ключ від номера, усе переверне, доки не знайде.
Інший скаже: «Гаразд, візьму новий на рецепції
або заблокую»,
але вона буде шукати і лагодити речі, доки не запрацюють.
Менталітет бійця, переможця, і я теж такий.
Я ніколи не була боягузкою.
-Думаєте, він у вас? -Напевно.
Він майже у всьому в мене.
Дивно, що такий малюк він уже був таким упевненим у собі.
Практично домінував,
хоча часто був найменшим.
Були моменти в грі, коли він добре пасував, добре бігав.
І, звичайно, був у потрібному місці.
У нього завжди був нюх на голи.
Мені відразу було ясно, що такий гравець потрібен у «1. FC Köln».
З 1995 року я був у юнацькій команді «1. FC Köln».
Той, хто так далеко зайшов, завжди хоче йти далі.
У підсумку всі хочуть стати професіоналами.
Я грав за «1. FC Köln» у категорії 17 та 19 років.
Матчі були об 11-й годині.
Потім я йшов десь о третій-четвертій
грав у футбол з друзями на полі.
Звичайно, ми й бешкетували, і розважалися.
А як ви бешкетували?
Так, було таке. По-різному.
Крали.
Вдиралися на склади з друзями.
Продавали квитки з рук.
Нам у молодіжній команді давали квитки на матчі.
А ми їх продавали. Тоді ще був чорний ринок.
Деякі гравці жили не в Кельні,
і вони не могли у вихідні приїжджати на матчі.
Ну і ми скуповували у них квитки за десять, п'ять марок,
а продавали по 20–25.
Польді, треба сказати, завжди вмів торгуватися. Завжди.
Якщо давали п'ять марок, він казав: «Ні, не продам».
На деякі матчі набиралося вісім-десять квитків.
Усього набігало чимало.
Плюс зібрати стакани на стадіоні.
Одні обшукували верхній ярус,
інші — нижній.
Береш 10–15 стаканчиків
і здаєш за гроші.
Що ти робив з грішми?
Не знаю. Гадки не маю.
Він витягав гроші, збирав у пачку і робив ось так.
Завжди, і досі так робить.
«А у тебе немає, а у мене є!» У нього завжди були гроші. Завжди.
Я не хизувався і не витрачав їх як божевільний.
Він їх зберігав.
Економний, дуже економний.
А залишки завжди ховав у шафу під одяг.
Щоб сестра не поцупила.
Він зберігав, я витрачала.
Цю впевненість і твердість я отримав на вулицях.
Хлопці, з якими я грав…
У мене була впевненість і рішучість.
Коли я почав грати з професіоналами,
то з першої сесії показав, що маю намір залишитися.
Ми переодягалися в тих самих катакомбах.
Ти заходиш, там твоя форма номер 36.
Усі твої дитячі мрії раптом збулися.
Це вже не мрія.
Ось висить твоя форма, ти її одягаєш і йдеш з командою.
Лукас Подольскі, 18 років, вперше в Бундеслізі.
Менше року як професіонал, а вже надія.
Я стояв за воротами як уболівальник.
І раптом ти опинився по той бік, частина цього світу.
І я подумав: «Гей, ти де?».
А потім настав час
проявити себе в «1. FC Köln», моєму клубі.
Уперед!
Подольскі!
У нього хороша ліва.
Для решти родини це могло бути сюрпризом,
але я вже знав, що він проб'ється.
Лоттнер. Чудово, Подольскі!
Ти не почуваєшся як у казці?
Ні, все як завжди, нормально.
Я прийшов з роботи, і раптом…
Приїжджаю, а там стоїть машина.
Припаркована на тому місці, де я завжди ставив свою.
Я віддав йому ключі і сказав: «У мене тут дещо є для тебе».
Він пішов вниз, а там «Audi A4».
Він сказав: «Це тобі подарунок».
Не знаю, чи він зрадів. Запитайте його.
Що тут сказати? «Чудово!»
Він мене обійняв і поцілував і не зміг стримати сліз.
Не знаю. Чи плакав я? Не знаю.
Я, робітник, ніколи не зміг би купити таку машину.
Так? Ну ось… І раптом отримав її безкоштовно,
а через годину вже їхав до Вупперталя.
Батько їздив з ним на всі тренування.
АУДІОІНТЕРВ'Ю З МОНІКОЮ ПОДОЛЬСКІ
Так, батько завжди був владним.
Але вони дуже близькі, щодня телефонують одне одному,
все один одному розповідають.
У них дуже тісний зв'язок.
Звичайно, якісь гени від батька,
бо він теж був футболістом.
Не тільки те, що батько завжди говорив:
«З нічого — нічого не вийде,
завжди треба працювати».
Батько завжди казав:
не сприймайте нічого як належне.
Для всього треба постаратися.
Само по собі нічого не виходить.
Треба працювати. І тільки тоді можна сказати: «Я це зробив».
Бундесліга повертається із зимової перерви
з дербі-вікендом «1. FC Köln» та «Боруссія Менхенгладбах».
У який момент
ти сам відчув: «Я домігся, я профі»?
Напевно, після голу «Гладбаху» в дербі.
Шредер, момент, Подольскі, вільний, м'яч у сітці!
Гол для «1. FC Köln», Лукас Подольскі!
Підтримка південної трибуни і все таке.
І преса теж мене підтримала.
Відмінний пас!
«1. FC Köln» веде в рахунку.
Чудовий гол, так? Я так вважаю.
Подольскі! 1:1!
Подольскі! І гол!
Просто неймовірно!
КАЗКА ПОЛЬДІ
Ти граєш у 18, 19 років,
всі вигукують твоє ім'я, вболівають за тебе.
Подольскі! 2:0! Чудовий гол!
Все це було неймовірно.
Хоча Лукас не так довго там був.
Але тоді в Німеччині було не так багато молодих зірок.
І він зі своїм яскравим характером став популярним.
Ще недавно він стояв у секторі фанатів.
А тепер у нього свої фанати.
Вони пишуть: «Я хочу від тебе дитину».
І свій номер телефону, щоб я зателефонував.
Але я не буду.
-У тебе ні машини, ні дівчини. -Головне для мене футбол.
Яку роль відігравали дівчата, коли ти був підлітком?
-Жодної. -Жодної.
У мене не було дівчини, навіть коли я став підлітком.
Ми завжди просто грали у футбол.
Хлопці у вихідні їздили до Кельна гуляти
а потім мені розповідали: «О, жінки! Я підчепив дівчину!» —
ну як буває у хлопців.
А я завжди був вдома або грав у футбол у вихідні.
А одного разу друг каже: «Є одна полька…
Ти ж теж з Польщі.
Полька, блондинка, моя знайома.
Я вас познайомлю».
Ми зустрілися, поговорили…
і все.
Ми зустрілися у шкільному дворі біля столу для пінг-понгу.
Потім пішли на заправку, взяли щось випити і батончик «Марс».
Це я пам'ятаю. А потім просто гуляли.
Півночі.
Він багато говорив про футбол, про сім'ю.
Я швидко зрозуміла,
що у нас схоже ставлення до життя.
Тому було й друге побачення, і третє.
А весілля, боже!
-Навіть говорити не можу. -Яке весілля!
Таке весілля! Три дні. Просто сльози на очах.
-Мрія. -Сльози.
-У церкві. -Це була мрія.
Чудо! Краса.
Усі три дні, правда?
Почуття переповнювали.
Спочатку я навіть не усвідомила. На це потрібен був час.
Але я була така рада за нього.
Я знала, як це для нього важливо.
Навіть не в славі річ,
а грати професійно, у формі.
Напевно, спочатку вона бачила, що я стільки сил цьому віддаю,
і я так сильно цього хотів,
що вона сама відійшла на другий план
і дозволила мені здійснити свою мрію.
Я тоді грав у групі «21 рік». А потім зателефонував Руді Феллер.
«Ти їдеш на тренувальну базу національної збірної».
2004 рік, Руді Феллер.
Так, тоді він і почав.
Ми тут всі знесилені.
Лукас Подольскі вийде
як другий дебютант разом із Швайнштайгером.
Всі знесилилися. Він не випускав їх на поле.
Поки що немає можливості вивести Подольскі на заміну.
Він розігрівається за боковою лінією.
Вони грають, а ми говоримо: «Чому він їх не випускає?».
Матч зупинено.
Гравець Кельна — третій наймолодший дебютант
у повоєнній історії німецької збірної.
А потім він почав грати. Ми були такі щасливі за нього.
Тоді були я і Басті.
Ми обоє викладалися.
Подольскі, гол!
Так! Десять хвилин до перерви, рахунок 3:0.
Ми на Кубку світу — 2006.
Очікування були величезні.
«НА КУБКУ СВІТУ МИ СТАВИМО НА ПОЛЬДІ»
Усі вважали, що Лукас Подольскі сам принесе нам титул.
Якщо вже є враження,
що ти повинен сам вести збірну на чемпіонаті…
Я читав це кілька разів. «Польді все зробить».
Тебе це не дратує? Як тобі такий тиск?
Преса багато пише,
але я не збираюся себе накручувати.
Я люблю грати у футбол і хочу це показати.
Ось що він каже. І ми йому майже віримо.
Він був зосереджений на тому,
що потрібно зробити.
Він умів увійти в гру так безтурботно, без комплексів.
Для мене на Кубку світу — 2006 все було просто:
викладайся на повну і грай.
Починається! Контратака Шнейдера, Подольскі!
Який гол! Божественно! Чудово!
Клозе прийняв м'яч, повернувся… Клозе атакує… Гол!
Гол Лукаса Подольскі!
Я був на всіх матчах, дивився від початку до кінця.
Ми були на всіх матчах.
Клозе!
Знову Подольскі! Не можу повірити!
Неймовірно!
Коли я чую «Польді та Швайні»…
У мене всередині щось світиться.
-Лукасе, вставай. -Гей.
Вставай! Час на матч!
Вставай, ледар.
Просто двоє друзів, які розуміють одне одного.
Ось так все і було.
-Ось що їсть ця скотина. -Боже, Швайні.
Я теж приїжджала.
Жінкам дозволяли відвідувати чоловіків у певні дні.
Я взяла з собою чіпси.
Вони були мої, а не Лукаса.
Тому мені було так смішно, коли про це говорили.
Що Лукас таке їсть.
Ти дивись!
Найкраще те,
що на футбольному полі ми були ідеальною командою.
Ми ладнали, і нам просто було весело. І людям це подобалося.
Німеччина, Аргентина.
Овертайм і дуель пенальті.
ЧВЕРТЬФІНАЛ НІМЕЧЧИНА – АРГЕНТИНА
Ось чого він не робить, так це не обсирається.
Будь то пенальті, суперник, товариш по команді.
Обидві вигравали дуелі на попередніх Кубках світу.
Сьогодні все буде інакше.
Пам'ятаю складні моменти, як пенальті в матчі з Аргентиною.
Тренер запитав, хто готовий,
у кого хороший удар.
Я сказав: «Я готовий, я хочу бити».
Я бив другим або третім.
Мене тоді вже замінили. Я не міг бити пенальті.
Подумав: «Слава Богу, що він є».
Лукас Подольскі.
Ось чому я завжди хотів бути професіоналом.
Бути готовим, впевненим у собі,
відправляти м'яч туди, куди треба.
Лукас, забий їм.
Подольскі!
Йому було байдуже.
Ми їздили на матчі по всій Німеччині.
Лукас усе організовував.
У нас була машина, готель, харчування, квитки.
ВЕСЕК БУДЗИНСЬКИЙ ДЯДЬКО
А після матчу, звичайно, приїжджав Лукас.
У машині, босий. Кліннсман дозволяв, бо родичі приїхали.
А ввечері ми виїжджали.
Він відвозив нас до готелю.
Перевищив швидкість, і нас зупинила поліція.
Поліцейський побачив Лукаса і…
«До побачення». Відпустив нас.
Хоча він порушив обмеження швидкості.
-Він був там як бог. -Так.
Лукаса Подольскі назвали найкращим
молодим гравцем Кубка світу.
ФІФА обрала 21-річного…
Які відчуття від першого Кубка світу?
Які враження від першого Кубка світу?
Я задоволений. Вчора отримав нагороду…
Боже, боже. Він знову з жінками.
Гей, Швайні! Забирайся звідси.
Роналду і Мессі теж починали на Кубку світу.
Вони однолітки Лукаса.
Вони тоді вже були хорошими гравцями.
Але вибрали Лукаса.
Мене це мотивує розвиватися далі.
Це було так класно для всієї родини, для Лукаса.
Як новенький. На п'ять років помолодшав.
Як мінімум!
-Прибери це! -Виглядаєш не на 40, а на 30!
Можеш грати далі, те, що треба для Екстракляси.
Голова вже болить.
Лукасе, гратимеш у новому сезоні?
-Не знаю. -Він не знає.
Подольскі!
Початок року був дуже важким для Лукаса.
Він мовчить, але я бачу.
Він був у поганому настрої.
Досі 0:0. Йде 87-а хвилина.
Лукас Подольскі вийшов на заміну 15 хвилин тому.
Яка ганебна сцена.
Сідлецкі, ще один шанс.
Можливо, скарга на гравця!
Курва, йди ти в дупу!
Біжи, матір твою, копай сраний м'ячик.
Я граю 2:0.
А ти тупиш у стіну.
Грай, матір твою, зберися на полі!
Можливо, над ним висіла необхідність прийняти рішення.
Його не було кілька тижнів.
Він сказав: «Дам знати наприкінці січня».
Але не дав.
Каже: «Мені потрібно ще два тижні,
треба поговорити з Монікою».
Він нічого не каже.
Що у нього в голові?
Звичайно, він про це думав.
Він був весь у сумнівах. Навіть дітей питав, що йому робити.
Ти хочеш кусочок курочки, чи ковбаски?
Курочки, добре.
Казав: «Як ти думаєш, варто татові грати далі?»
Якщо він справді над цим замислювався,
йому було важко.
Він не знав, що робити.
Іноді я думаю: «Досить. Усе».
Іноді кажеш: «Та годі вже».
Коли бачиш, що можеш тренуватися,
можеш триматися рівня польської першої ліги,
ти думаєш: «Навіщо відмовлятися від того, що я так люблю?»
Елло!
Немає причин. Сім'я — єдина причина.
Це та сама картина.
Я вдаю, що кручу педалі, щоб не подумали, що велосипед електричний.
Yalla!
Елло.
Уперед, Елло. Козлик!
Можеш їхати просто туди. Можеш їхати.
Майє, поверни ліворуч до кафе-морозива.
-Поїхали далі? -Їдьмо!
Коли я вдома, з дітьми, з родиною,
я відчуваю, що настав час… приділяти більше уваги іншим речам.
Діти роками обходилися без нього.
Елла найбільше виграла від того, що він не в національній збірній.
Він не так часто їздить.
Якщо він хоче грати, я сказала, що він мусить знаходити час для дітей.
Останніми роками я не мав часу подумати про свою кар'єру в цілому.
Сісти і…
«Де я грав, які були хороші моменти».
Зрозуміти, що ти втратив, чого досяг.
Найталановитіший бомбардир переходить до найуспішнішого клубу.
Це робить його одним із найцінніших гравців у світі.
А ось і гол.
Лукас Подольскі забиває перший гол за «Баварію».
Як ви сприйняли його переїзд до Мюнхена?
Якщо «Баварія» запрошує, то будь-хто поїде.
«Мані-мані», і все добре.
Квартира біля озера. Клас.
Я б теж поїхала.
Він був однією з молодих зірок Кубка світу.
Так його сприймали, коли він туди перейшов.
Звичайно, він, як і Бастіан Швайнштайгер,
був новою зіркою збірної, у Кубку Конфедерацій і так далі.
Очікування були великі.
Погано було тільки те, що я вперше жив не вдома,
тому що я завжди був з батьками.
Я вперше дбав про себе сам.
Вперше тато не возить на тренування,
мама не готує вдома.
Мюнхен був великим кроком, бо це не Кельн.
Рідних не було поруч.
Лукас завжди жив із родиною.
Далеко від моїх друзів, мого оточення.
Ти приїжджаєш у нове місто, і ти там сам.
Але я зосередився на футболі.
Спочатку все було позитивно. Принц Польді з Кельна.
Але один раз зіграй невдало…
…і починається критика, газети…
Преса тебе вже не захищає, а атакує.
ПОДОЛЬСКІ ТА БАВАРЦІ: НЕПОРОЗУМІННЯ?
У тебе менше матчів, буферних,
де не можна помилитися, тому що конкуренція велика.
Недарма кажуть, що «Баварія» — трохи гадюче кубло.
ПРИНЦ У БАВАРІЇ — НІХТО
Дивлячись на свою статистику ігор,
я бачу, що добре грав у Мюнхені.
Не супер, не відмінно, але добре.
Він не збирався вічно грати в «Баварії». Просто хотів проявити себе.
Проблема в тому, що він мало був на полі.
Він просто хоче грати.
Цей досвід теж треба було пережити.
Що було, те було.
Напевно, це його дратувало.
Але він цього не показував.
Ні зовнішньому світу, ні клубу.
Мій брат ніколи не скаржиться.
Ви не побачите, що йому погано.
Його так загартувало життя, все, що відбувається.
Наш головний талант, Лукаса Подольскі, критикують.
У нього непростий період.
Лукас, ласкаво просимо до Клубу європейських чемпіонів Гаррі.
-Радий тебе бачити. -Я з нетерпінням чекаю на матч.
Лукас, судячи з новин із Зебенер-штрасе,
тобі прикро сидіти на лаві запасних з Лукою Тоні
і Міро Клозе попереду тебе?
Мені все одно. Я борюся. Ми граємо за команду.
І у мене, звичайно, контракт з «Баєром».
У нас з «Баєром» немає жодних проблем із комунікацією.
Я говорю чітко.
Щоб усі мене почули й зрозуміли.
Усі теж можуть щось сказати.
Ти щось знаєш про політику?
Ти знаєш, як голосувати?
Звичайно, знаю, шматок лайна.
У мене навіть є автодозвін на «Нокії».
Для мене це було схоже
на критику у спорті.
Це дратує.
Дорогий щоденнику, це Лукас, так?
Професійний футбол схожий на вивчення німецької, так?
Треба набрати багато очок,
і через кілька років ти не знаєш, що робити.
Басті Швайні і я будемо ганяти Філіпа Лама
мокрими ганчірками по клубу «Баварія», так?
І дамо йому по дупі, так? Чудово.
Вони сміялися з нього,
тому що він говорив не так чітко, як інші.
Звичайно, я б так не вчинив з людиною польського походження,
якщо я знаю, звідки вона, знаю її історію.
Він трохи перейшов межі.
І на його батьків були нападки, на бабусю з боку мами.
Мовляв, його не вчили мови як слід.
Нам було зовсім не смішно, але що тут поробиш?
Що робити в такий момент?
ПОЛЬДІ ВИСТУПАЄ ПРОТИ WDR
НЕ МОЖНА МЕНЕ ТАК ОБРАЖАТИ.
Коли з ним поводяться несправедливо, він домагається справедливості.
Він може дати відсіч.
…також від журналістів протягом його останніх десяти днів,
але він відмовився від усіх інтерв'ю, кажучи на камеру
лише одне: «Ні, я не хочу».
Ні, я не хочу
-Як це на ньому позначилося? -Він став більше все обмірковувати.
Не такий безтурботний.
«Чого хочуть люди?
Позитив, негатив що буде, якщо я це скажу?».
Він став більш зрілим.
МЮНХЕН, ВЕРТЗЕЄ
Он там… Красиві гори.
Влітку тут, на озері, так добре.
Чудово.
-А плавати можна? -Звичайно, і плавати.
Після «Євро».
Дружина дзвонить, так?
Ми знаємо одне одного.
Алло.
Алло, привіт.
Не можу. Передзвоню за п'ять хвилин.
Справжній журналіст.
До Мюнхена йшлося про футбол і наші стосунки.
Без серйозної відповідальності.
Добре. Так.
Потім він стає батьком.
Він завжди цього хотів, і ось це сталося.
Народити маленьку людинку,
бути за неї відповідальним —
це вже було серйозно.
І для нього, і для мене.
Лукас виїжджав у будні, виїжджав у вихідні.
Бував вдома раз на тиждень, іноді два дні.
А я була одна з дитиною.
Спортсмен не може сам вирішувати, куди йому їхати.
Сьогодні ти тут, а завтра там.
У житті дитини є особливі моменти.
І часто він їх пропускав.
Я тоді часто плакав,
від'їжджаючи від Луїса.
Коли я знав, що поїду на три, чотири, п'ять тижнів,
це було важко.
Напевно, футболіст повинен йти на такі жертви.
Він не поводився як егоїст, але й не поводився інакше.
Ми просто жили так само, як і раніше.
Тільки з дитиною.
-Давай. -Так, давай!
Грай з того боку.
Хлопче!
Далі, далі, сильніше! Браво, Польді!
Грай!
Ну ж бо, хлопче! Забивай головою!
Давай!
Молодець!
Чудово, Луїсе!
Так тримати!
Ось так треба! Тому що тиск.
Люди добре працюють під тиском.
Як то кажуть, син весь у тата. Так кажуть?
ЛУЇС ПОДОЛЬСКІ СИН
Тут можна?
Як ти вважаєш,
що має обов'язково увійти
до фільму про твого батька?
Його гумор, його жарти — це точно характерно.
Більшість людей це знає, але…
А ось і він.
-Можна він послухає? -Так, звичайно.
Ну що? Все добре?
Зображення гарне, світло, все добре кадрується.
Він класний батько, так.
І не дуже старий.
Він сприймає жарти.
З ним можна посміятися.
Він тебе коли-небудь ганьбив?
Ні, ні. На щастя, ні.
Опиши, який він батько.
Важко! Батько ж один. Лімітований тираж.
Бачиш, цей не забив. Треба…
-Так. -Треба справді цього хотіти.
Треба витискати це з гравців.
Поки не злякаються.
Усі, хто грає, хочуть стати професіоналами.
Але має дуже пощастити.
Уникнути травм і…
Школа — це важливо.
-Що? Він знову почав. -Так, так.
Це він робить.
Але професіонал…
Як буде, так буде.
-Спроба. -Що?
Я хотів до найближчої стійки. Але він полетів не туди.
Звідти треба бити по кутах.
-Занадто довго. -І занадто довгі ноги. Ти задовго думав.
-Так. -Так.
-Я хотів його обійти. -Перший хеттрик? Так?
Так.
«Гурнику» другий чи третій.
Перший у цьому сезоні.
-Їдеш зі мною додому? -Так.
-Тоді йди в душ, я чекаю. -Гаразд.
Тільки швидше, а не як завжди.
Коли багато думаєш, таке й трапляється.
Удар підйомом, і він полетить у кут.
Підйомом.
-Занадто просто було, так? -Занадто просто.
Я іноді запитую, чи не хоче він закінчити,
але він завжди відповідає одне: що йому це все ще подобається.
Він досі любить футбол так само, як і раніше.
Батько мені багато розповідав,
як він прийшов у футбол.
Це його дім. Він тут народився.
Тут він познайомився з футболом.
Я завжди відчував відповідальність перед своїми клубами.
Особливо тут, тому що це домашній клуб.
Відповідальність, тому що я знаю, що потрібен їм на полі і поза полем…
Клуб у складній ситуації, зокрема фінансовій.
Я хотів прийти, пограти рік і піти.
Але потім знову з'явився драйв, як і з усіма справами:
«Я хочу чогось досягти з клубами».
У мене зараз зустріч.
Ми хочемо перебудувати спа-зону.
АКАДЕМІЯ «ГУРНИК ЗАБЖЕ»
Хочемо трохи інвестувати.
Добрий день.
-Добрий день. -Добрий день.
Ну що, кажіть свою «курву», чому ж замовкли?
Що, все?
-Тренування чи матч? -Тренування.
Це не буде п'ятизірковий заклад.
Треба зберегти дух місця.
Тут буде приміщення з холодним і гарячим басейнами.
А сауна буде тут?
Сауна чи душ. Раніше все це працювало.
Я піду по архітекторку. Вона покаже перші ескізи.
Можна щось створити. Це цікаво.
Інвестувати. Мотивувати людей.
Вони бачать, що справа рухається. Повільно, але впевнено.
Ось що я пропоную для підлоги. Плитку 0,5.
А на стіни?
Можливо, це. Але я розглядаю і цей варіант.
А якщо однакову плитку на підлогу і на стіни?
Можна. Як хочете.
-Тоді візьмемо це… і це. -Добре, давайте так.
Якщо той, на кому тримається клуб, його лідер, йде,
це може статися і з клубом, оскільки ще не все налагоджено,
щоб сказати: «Далі можна без нього».
У тебе є відповідальність перед командою, перед людьми,
перед фанатами, перед регіоном.
Я знаю, що відповідальність на мені.
Так.
КЕЛЬН
Тепер, коли Лукас із сім'єю кілька років живе в Польщі,
де вони більше проводять часу як сім'я,
думаю, у нього зміцнилося почуття дому.
У Польщі він знайшов новий дім, але Кельн завжди залишиться рідним.
Ласкаво просимо до «Кран Хаусес».
Провітримо трохи.
КВАРТИРА ЛУКАСА КЕЛЬН
Чудово, чудово.
Виглядає як…
Як листівка.
Віват, Кельн!
-Можна накинути зверху. -Так.
Одягай сорочку. А потім це.
Як Санта-Клаус.
Чудово! Якраз те, що треба.
-Залишити так? -Ні, ні.
Alaaf.
-Доброго ранку. -Доброго.
Доброго ранку.
-Привіт. -Доброго ранку, Лукас. Я Андреас.
-Доброго ранку. -Вітаю.
-Доброго ранку. -Доброго ранку.
Доброго ранку всім.
Доброго ранку.
-Доброго ранку. -Привіт. Фрідріх.
А музика на платформі?
Так. Ти хвилюєшся більше за всіх.
Ну, має бути організація.
-Організація. -Нехай щастить.
Ну, з Богом.
Радий вас усіх бачити. Усього найкращого. Розважайтеся.
Лукас Подольскі! Скажіть йому: Kölle…
-Alaaf! -Лукас!
-Alaaf! -Привіт!
Подивіться тільки.
Дім скрізь. Але, звичайно, Кельн багато для мене значить
-Принц Польді має повернутися до Кельна. -Чому?
Він хороший гравець, а «Баварія» його не використовує.
ПОВЕРТАЙСЯ, ПОЛЬДІ
КЕЛЬН ЗБИРАЄ ГРОШІ НА ПОДОЛЬСКІ
Поверніть Лукаса додому
Весь Кельн хотів, щоб блудний син повернувся до свого клубу.
ПОДОЛЬСКІ ПЕРЕКУПИЛИ
Я просто хотів повернутися до свого клубу, був радий знову побачити своїх,
уболівальників, бо сумував.
Любов до стадіону та фанатів нікуди не поділася.
Я завжди був одним із фанатів, одним з «ультрас».
І ще одне фото.
ПОЛЬДІ ПОВЕРНУВСЯ
Хайп, ейфорія.
На тренуваннях — по 30 000 уболівальників.
Усі ЗМІ там були. Усе це висвітлювали.
Звичайно, я тоді був щасливий.
Усі мені казали: «Нарешті Польді повертається».
Телефон розривався.
-Лукас Подольскі! -Лукас Подольскі!
Це повернення дуже підбадьорило клуб.
Повернулася віра у великий «1. FC Köln».
Клубу потрібне було обличчя.
І ним був Лукас Подольскі.
У мене такий характер, що я завжди хочу викластися на всі сто.
Футболіст завжди зосереджений.
Ти бачиш тільки м'яч, тренування і гру.
Іноді про решту забуваєш.
У Кельні іноді було божевілля.
Не можна було нікуди вийти.
Відразу збиралися натовпи.
Знімайте!
Можливо, в той час мені було важко це переносити.
Що я повинна його ділити із мільйонами людей.
Кожен день, день за днем.
Може, просто у мене був етап, коли він був мені більше потрібен.
Я грав, а наступного дня,
замість того, щоб провести його з Монікою,
погуляти з Луїсом,
йшов грати у футбол з друзями,
а потім у ресторан з ними, замість того, щоб бути з родиною.
Може, я просто жив як… Тоді я думав, що так треба.
І в якийсь момент я сказала: «Ми поїдемо в квартиру…
а ти поки що з’їжджай і обміркуй усе.
Тому що коли ти тут, я злюся, кричу, ти кричиш».
У Кельні бувало, що ми не розмовляли тижнями,
сварилися, розходилися на кілька тижнів.
Коли спеціально розлучаєшся фізично,
ти починаєш думати.
А потім доходиш висновку, що ми цього хочемо,
ми не можемо жити один без одного. Як усе виправити?
Через розмови, через емоції та розмови.
Одна сторона має сказати «так», і інша повинна сказати «так».
Ми змогли знайти шлях один до одного.
Думаю, ця історія,
те, що ми з самого початку були разом на цьому шляху,
що ми познайомилися, коли були «звичайними людьми» —
я ставлю це в лапки —
зробило нас сильнішими.
Лукас хотів повернутися до Кельна, бо сумував за родиною,
за своїм оточенням, за клубом.
Напевно, він недооцінив, що це для нього означало.
Він усе ще любив грати,
але було видно, що все вже не так, як раніше.
Ти повертаєшся суперзіркою, і всі дивляться на тебе,
і преса, і гравці.
Мовляв, «Подольскі, зроби щось»
Пас Подольскі,
Лукас Подольскі б'є лівою!
ПІСЛЯ ФАЛЬСТАРТУ КЕЛЬН СПОДІВАЄТЬСЯ НА ПОДОЛЬСКІ, НОВАКОВСЬКОГО ТА МАНІШЕ
Усі сподівалися на нього.
Він не зміг виправдати цих сподівань, не в тому становищі.
Філіпп Лам. Хто перехопить пас?
Лукас Подольскі.
Проблема була в тому, що керівництво мене не захистило.
Просто залишили напризволяще. Мене не кинули на поталу вовкам,
але сказали: «Так, Лукасе, подивимося, як ти впораєшся».
ВІЧНІ ЗЛЕТИ І ПАДІННЯ
Не було «1. FC Köln», був «1. FC Лукас Подольскі».
ПРИНЦ У СУМНІВАХ
БИТВА ЗА НЕВИЛІТ
Один Подольскі не може утримати команду у вищій лізі.
Фінальний свисток у Кельні, і це дуже неприємний кінець.
Гравці швидко йдуть, навіть не попрощавшись.
Фінальний удар у Чорну п'ятницю.
КЕЛЬН ЗАЛИШАЄ ВИЩУ ЛІГУ
Звичайно, для мене це найважчий момент
за останні роки.
Коли вилітаєш з Ліги в останньому матчі…
ЧОРНИЙ ДЕНЬ ДЛЯ ПОДОЛЬСКІ
Він думав: «Повернуся до Кельна і залишуся там назавжди».
МІЙ ПРИНЦ! БЕРЕЖИ СЕБЕ
Але в якийсь момент зрозумів: «Я не на це розраховував».
Він сказав: «Мені потрібно щось інше, щоб розвиватися далі,
отримувати новий досвід».
Є гравці, які ніколи не залишали Німеччини.
Хто грав в одному-двох клубах.
Я не такий.
Коли зателефонував Арсен Венгер, я довго не думав.
Лондон, «Арсенал», тренер, стадіон.
Мені все підійшло. Я зібрався і поїхав.
КЕЛЬН – ЛОНДОН
Ми хотіли б використати відео «Арсеналу».
-Але воно коштує **** євро. -Ну то скиньтеся.
Скільки вас тут?
Симон, Ніко, Герріт, Франк, Піво і… шеф.
Усі по ****, і вперед.
ГРОШІ ЗІБРАТИ НЕ ВДАЛОСЯ
ТОМУ ОСЬ ФОТО.
Лукасе, радий тебе бачити.
Ми навчимо тебе лондонському сленгу.
Ми раніше говорили: «Яблука та груші — душі».
Можеш повторити?
Яблука і ду…
Потім надійшла пропозиція від «Інтер Мілан». Ми поговорили.
ЛОНДОН – МІЛАН
«ПОВІЛЬНИЙ І ГАЛЬМУЄ» РІЗКА КРИТИКА ПОДОЛЬСКІ
Усі ми розумні постфактум.
МІЛАН – СТАМБУЛ
У мене завжди були зв'язки з Туреччиною.
Я дружив з турком.
Я пишався цією пропозицією.
Прийняв, довго не думаючи.
Там було дуже класно.
Це кутовий для «Галатасарая». Удар головою і м’яч у сітці воріт.
ПОДОЛЬСКІ ЗАВОЮВАВ ПЕРШИЙ ТИТУЛ З «ГАЛАТАСАРАЄМ»
СТАМБУЛ – КОБЕ
Коли надійшла пропозиція з Японії, ми вирішили, що хочемо цього.
Хочемо поїхати всією родиною.
Вирости як люди, познайомитися з новою культурою.
І ми це зробили.
Ми знімали в Японії чотири дні. Навіщо тобі це?
Я люблю Японію. Там така класна атмосфера.
Konnichiwa.
Смачна їжа.
Люди розслаблені.
Є дисципліна. Є правила.
Три, два, один, бац.
Двадцять дев'ять.
Є онсен. Є на що подивитися. Природа і так далі.
Найважливіше. Намилити штуку.
Намилити трубу як слід.
Як водопровід. Труба має бути прочищена.
І… сумо.
Уперед.
Іще раз!
Красно дякую!
Це було добре і важливо.
Тому я хотів поїхати до Японії.
Дякую, велике спасибі.
-Привіт. -Як справи?
Добре. А ти як?
Сьогодні перемога?
Тільки перемога. А ти? Все добре?
Добре, так.
-Ти… -Побачимося після гри?
-Добре виглядаєш. Підтягнутий. -Так, я у формі.
-Граєш? -Так, я ще граю. У Польщі.
-Так? -Так.
-У якому ти клубі? -«Гурник Забже».
Це буде останній сезон?
Так. Можливо, останній. Можливо.
-У травні? -Так, після закінчення сезону.
АНДРЕС ІНЬЄСТА ЕКС-ПАРТНЕР ПО КОМАНДІ
Швидше за все. Не знаю. Може, ще рік.
Ви можете уявити його на пенсії?
Як думаєте, він адаптується до життя після футболу?
Я два місяці не граю, але Лукас така людина…
Він думає про інші речі, крім футболу.
Але головне для життя поза футболом —
знайти ці образи, мотивацію,
проєкти у своєму житті.
Отже, тема у нас…
-У нас зараз немає дитячого меню. -Так.
Багато сімей приходять і кажуть: «Ми б хотіли дитяче меню».
Так, тому ми шукали рішення.
-Це прототип? Перший? -Так, так.
-І новий ярмарковий стаканчик. -Так.
Ярмарок, Кубок світу, чемпіонат Європи, у кольорах Німеччини, наприклад.
Треба одразу робити стаканчик «Польді».
З моїм обличчям.
Якщо добре прорекламувати, люди потягнуться.
Чудова ідея.
-Так і зробимо. -Так.
У мене є бізнеси, це цікаво,
і я вкладаюся в них так само, як у футбол.
Але чимось треба жертвувати.
Я б посидів удома.
Але відпочину, коли помру.
Звичайно, є сім'я, діти,
але я також відповідаю за інші свої проєкти.
БЕРЛІН
Два-два на останніх секундах.
Треба фінішувати.
Крузе! Макс Крузе!
-Макс «Шиша» Крузе. -Макс Крузе.
Чотири-два.
Ти скільки спав після приїзду?
Позавчора ми грали на виїзді.
Приїхали о третій годині ночі.
Вранці тренування школи, потім тут.
Помітно, що завжди трохи виснажений,
трохи втомлений, напевно, спить недостатньо.
Пише мені о шостій ранку.
Так…
Менше часу на особисте життя.
Але не можна мати все. Чимось треба жертвувати.
Коли футбол вже не є основним,
у тебе більше енергії, більше сил і вільного часу.
-Це парадоксально. -У чому парадокс?
З одного боку кажеш, що хочеш більше бути з родиною,
з іншого — летиш до Берліна на дві години з лігою Баллер…
-Я так казав? -Так.
Якщо в бізнесі все добре, якщо ти активний,
треба якось це поєднувати.
-Ти думаєш… -Але так було завжди, тож…
Але навіщо тобі всі ці бізнеси? Що тобою рухає?
Не знаю.
Щоб краще жити, треба для цього працювати.
У нього таке ставлення, він так ставиться до життя.
Він і зараз такий. Він від цього не відмовляється.
Просто не може стояти на місці.
Стояти на місці — проблема.
Взагалі він людина, якій завжди треба щось робити.
Тоді він щасливий.
Думаєш, у бізнесі ти зможеш реалізуватися так, як у футболі?
Ні, не думаю.
ЙМОВІРНО, ОСТАННІЙ СЕЗОН
Усі запитують, що далі, що з Лукасом.
Я добре почуваюся,
немає конфліктів, матчі пройшли добре.
Але на життя часу не вистачає.
Тому думаю.
Ми хочемо знати швидше, щоб знати, на якому ми світі.
Коли кажеш: «Я це робитиму все життя»,
а потім цього вже немає, яка тоді альтернатива?
Альтернативи немає.
Єдина альтернатива — далі займатися спортом,
щоб було що робити, але це неможливо.
Альтернативи немає.
Якщо ти втратив роботу, можна перейти в іншу компанію.
Головне — бізнес і сім'я,
і я не знаю, чи чогось не вистачатиме.
Але як було, вже не буде.
Тихо.
Найкраща сауна. Найкраща.
Звичайно, завжди буває фаза, коли кажеш: це важко.
Краще зупинитися.
Але щось тобі завжди каже: ні, продовжуй.
І ти весь час метушишся.
Ось таке лайно.
У якийсь момент доведеться вирішувати.
Я готовий прийняти рішення.
1 ДЕНЬ ДО ОСТАННЬОГО МАТЧУ СЕЗОНУ
Що сьогодні у нас? 23 травня.
Я не думав, що гратиму до 40 років.
На жаль, я не в костюмі,
але це мій стиль, мій характер.
-Я мушу це підписати? -Так.
Ось тут.
-Треба застебнутися. -А що як ні?
Костюми не ношу, але це знаю. Треба застебнути ґудзики.
Що тебе привело до рішення не йти?
Краще я продовжу, а потім зупинюся,
ніж піду і лежатиму три місяці на пляжі
і дивитися, як клуб грає, як клуб тренується…
Я хотів залишатися частиною цього.
ЛУКАС ПОДОЛЬСКІ ЗАЛИШАЄТЬСЯ У ЗАБЖЕ ЩЕ НА РІК.
ЗА РІК ВІН ВИБОРЮЄ КУБОК ПОЛЬЩІ З «ГУРНИКОМ»
Я тут багато можу зробити, привнести свій досвід, що я вже й роблю.
Важливо, щоб футболки були хороші,
тому що хороші футболки купуватимуть.
Чим я більше займатимусь найближчим часом?
Я в процесі викупу акцій клубу у міста.
Це підтримує в мені життя і самореалізацію.
Я б сказав, що досі захоплююся футболом.
Класно, матір його!
Він відходить від цього. Не на 100%, але рухається в цьому напрямку.
Просто це процес,
як і в попередні 20 років.
Він повинен зрозуміти:
«Я вже багато чого досяг і можу потихеньку відпускати віжки,
пригальмовувати».
Елла пливе!
СОРОКАРІЧЧЯ
Я живу тут і зараз,
цим днем, і наповнюю цей день життям, що б не було.
Я щасливий, я сміюся, у мене є почуття гумору.
Ось так це буде.
Буде як буде, як кажуть у Кельні.
Дивіться, ліва нога з видом на море.
Вона ще дещо може.
Ліва нога не хоче зупинятися.
Останнє запитання.
У кожному документальному фільмі про спорт
показують останній гол Маріо Гетца на Кубку світу — 2014 року.
А який гол ми поставимо у фільмі про тебе?
А зробіть самі, з ШІ.
Шюррле веде… Давай!
Ніби це я забив.
Давай! Він забиває!
Лукас Подольскі!!!
Вставте всі титули або Кубок світу 2014,
усі регалії, і тоді люди
все одно це побачать у титрах.
Побачать все, що було, і що я виграв,
і знову побачать кубок.
Лукас Подольскі прощається з національною збірною.
Подольскі! Ні!
Не може бути!
Неймовірно!
Сенсація! Приголомшливий гол!
І тоді це теж буде у фільмі.
-Так. -Або ні?
Звичайно. Наприкінці.
А якщо ні, подивляться на YouTube.
ПРИСВЯЧУЄТЬСЯ ГЕЛЕНІ ПОДОЛЬСКІ
Переклад субтитрів: Марина Замятіна