Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
DŽONA TRAVOLTAS FILMA
PAMATĀ DŽONA TRAVOLTAS GRĀMATA
REŽISORS DŽONS TRAVOLTA
1962. GADA 28. DECEMBRIS
AIDLVAILDAS LIDOSTA, ŅUJORKA
Bija vēls vakars, un terminālī gandrīz neviena nebija.
Mana māte redzēja Lizas Teilores foto no topošās filmas ar nosaukumu V.I.P.s.
Viņa gribēja tieši tādu mēteli,
tikai viņa savējo nopirka baznīcas pagraba tirdziņā,
kur visi bagātnieki pārdeva savas lietotās drēbes.
- Atā, ome. - Atā, sirsniņ.
Es ilgošos.
Uz redzi, mamm.
Uz redzi, mīļā.
Pēdējais aicinājumsTrans World Airlines
reisam numur 700 ar Royal Ambassador Super Jet uz Londonu.
Iekāpšana no trešā sektora.
Lūdzam visus iekāpt.
Balss skaļrunī šķita tik izsmalcināta.
Es iztēlojos, ka tā pieder kādai skaistai būtnei,
drīzāk kaut kādai aktrisei.
Varbūt, ja izturēšos kā Merilina Monro,
biļešu aģents mūs ieliks pirmajā klasē.
Viņa arī pateica, ka visi dzērieni ir bez maksas,
ja lido tajā klasē.
Protams, man bija vienalga, lai tikai mēs tiešām lidotu.
Trans World Airlines reiss numur 393
ar Super Constellation uz Pitsburgu,
Deitonu, Čikāgu, Kanzassitiju,
Denveru un Losandželosu.
Iekāpšana notiek no Rietumu pasāžas.
Lūdzu visus iekāpt.
Tādu sajūsmu savā ķermenī es nekad nebiju jutis.
Es zināju, ka pēc dažām minūtēm es pirmo reizi būšu pacēlies gaisā,
un tas pārspēja visu,
arī spēlēšanu ārstos ar rajona bērniem.
Un tas astoņgadniekam bija visai neparasti.
Es no tā vakara atceros pilnīgi visu.
Termināļa blāvās gaismas,
aviokompānijas logotipa krāsu,
kad mēs ātri devāmies uz iekāpšanas sektoru Rietumu pasāžā.
Pat mana māte šķita sajūsmā, bet noteikti pilnīgi citu iemeslu dēļ.
Iespējams, kaut kā tāda kā bezmaksas dzērieni
vai iespēja lidmašīnā iepazīties ar izskatīgu vīrieti.
Manai mammai bija apmēram 49 gadi, un viņa bija visai pievilcīga.
Zilas acis, skaisti mati
un viņas vecumam laba figūra, tā viņa man teica.
Viņai pat būtu bijusi vēl labāka figūra, ja es nebūtu pieteicies tik vēlu.
Un daudziem vīriešiem nebija iebildumu pret apaļīgu puncīti.
Viņa domāja, ka dažiem tas šķiet ļoti seksīgi.
Varbūt viņa iemīlēsies kādā tiešām feinā vīrietī,
piemēram, lidmašīnas kapteinī.
Traukties cauri Aidlvaildas lidostai bija tik jautri.
Es nespēju noticēt, ka šoreiz mēs tiešām lidosim.
Pārsvarā uz lidostu mēs devāmies kādu pavadīt.
Reiz manai mammai bija jālido uz darbu,
viņa tēloja kādā vasaras izrādē.
Bet šoreiz līdzi varēju braukt es.
Tas likās sirreāli.
Man sirds kāpa pa muti laukā.
Viss šķita kā palēninājumā.
Tā bija skaista.
Sudraba ar baltu un divām sarkanām svītrām akcentam,
un uz sāna burti TWA.
Ak, kas par skatu.
Auksts vējš pūta man sejā, bet netraucēja manai pirmajai mīlestībai.
Cēls izskats, spēcīgs un varens iespaids.
Tā sākās piedzīvojums, kuru nekad neaizmirsīšu.
Kāpjot augšā pa trapu uz lidmašīnu,
es ievēroju kaut ko visai savādu.
Iekšā kāpa maz cilvēku.
Īstenībā tikai daži.
Tad es iztēlojos, ka tas reiss domāts tikai man un manai mātei.
Vai tas nebija vienreizīgi?
Laipni lūdzu. Te iekšā ir daudz siltāks.
Stjuarte kāpņu augšgalā bija gara un tieva, ar siltu smaidu.
Mums ir arī pamācība ārkārtas gadījumiem.
Viņā bija kaut kas neparasts.
Bija grūti saprast, kas.
Vēlāk mana māte viņu visai labi iepazina.
Gandrīz kā labākās draudzenes.
Es viņai jautāju, kāpēc Liza tā atšķīrās no citām,
un mana mamma pastāstīja, ka tas ir no tā smaguma
un patiesajām bēdām, ko piedzīvoja koncentrācijas nometnē.
Pa vienam tika iedarbināti dzinēji,
un es sēdēju sēdeklī, kas šķita liels, mīksts un ērts.
Es viņas knapi dzirdēju.
Griezās lieli propelleri, un aizmugurē laukā šāvās uguns.
Zināju, ir reaktīvo dzinēju laikmets,
bet tajā bija kaut kas aizraujošs - būt lidmašīnā,
kas ceļā pavadīs divreiz ilgāku laiku nekā reaktīvā lidmašīna,
īpaši tāpēc, ka lidoju pirmo reizi.
Atceros, ka krāju monētiņas melnā maciņā ar puķu rakstu.
Tava vecmāmiņa, mana māte,
man uzdāvināja šo puķaino maciņu, kur krāt naudu.
Un tagad naudiņa tajā ir jākrāj tev,
un tad varbūt aizbrauksim īsā ceļojumā.
Mēs varētu aizbraukt uz Filadelfiju, Hārtfordu.
Mēs varētu aizbraukt uz Bostonu!
Jā.
Nekas nelīdzinājās manas mātes sajūsmai par kaut ko.
Visa pasaule šķita spoža un cerīga.
Labi.
Es gribēju, lai tas ir pārsteigums,
bet mēs pārceļamies uz Losandželosu.
Tiešām?
Man ir draugs, kurš ir režisors Alentaunas teātrī,
un viņš apsolīja: ja līdz februārim pārcelsimies,
viņš man dabūs darbiņu kādā filmā.
Tiešām?
Es nespēju noticēt.
Mamma jau daudz reižu bija filmējusies masu skatos,
tāpēc tas nešķita neiespējams.
Viņa arī skolā mācīja aktiermākslu,
un pirms tam viņai bija bijusi pilnas slodzes karjera teātrī.
Un, kad viņa nestrādāja, es biju viņas labākā publika.
Tūlīt būšu atpakaļ.
Man ātri jāpārbauda mani saraksti.
Es vai uzlidoju augšā uz savu istabu,
kur man stāvēja aviolīniju saraksti.
United, American, TWA.
Te būs. "Vienvirziena nakts reiss ar propelleru lidmašīnu.
Biļete - 95 dolāri, bērniem par puscenu."
Ļoti labi!
Tagad pie lidojumu laikiem.
"Trans World Airlines reiss numur 393
izlido no Aidlvaildas lidostas deviņos vakarā.
Super Constellation lidmašīna uz Losandželosu
nolaižas un piestāj Pitsburgā,
Deitonā, Čikāgā, Kanzassitijā, Denverā un Losandželosā.
Ierodas trijos pēcpusdienā nākamajā dienā."
Tikai Trans World Airlines
savieno 70 ASV pilsētas ar 15 pasaules centriem ārzemēs.
Visā valstī, pasaulē
- Paļaujieties uz… - TWA
TWA ir īstais ceļš
Kad atgriezos lejā,
dzīvojamajā istabā gaisma bija izslēgta.
Un steroiekārtas radio klusi skanēja mūzika,
Džeka Džonsa dziedātā "Wives and Lovers".
Tumsā gailēja viņas cigarete, blakus bija baltvīna glāze.
Tad es satraucos, ka viņas teiktais par pārcelšanos uz Losandželosu
varētu nebūt taisnība.
Varbūt viņa vienkārši sapņoja.
Nu neko.
Nodomāju - varu sakrāt mazam ceļojumam.
Varbūt paskatīšos atkal sarakstos.
Manai omei bija 1957. gada Plymouth Belvedere.
Tā nu mēs 1962. gada decembrī
braucām uz Aidlvaildas lidostu, un man prātā bija reiss 393.
Kad mēs būsim galā?
Mīļumiņ, kad odometrs tiks līdz 62,
būsim klāt.
Nu bija jautri redzēt reklāmas,
kas dižojās ar dažādajām iespējām, ko cilvēki varēja izvēlēties, piemēram:
"Lido ar Pan Am! Septiņas stundas līdz Parīzei."
Vai: "TWA, labākais ceļš uz Kaliforniju."
Un te nu es sēžu šajā lidmašīnā,
dodos garākajā ceļojumā, ko šī lidkompānija piedāvā.
Lidmašīnas pirmajā nodalījumā kopā bija kādi 15 cilvēki.
Man galvā bija mednieka cepure, ko aizmirsu noņemt,
droši vien tāpēc, ka ienācu no aukstuma.
Lai nu kā, tā es izskatījos, kad lidmašīna pacēlās.
Varēju redzēt, ka māte par mani priecājas,
bet tobrīd nepacietīgi gaidīja, kad pacelsimies,
lai viņa varētu uzsmēķēt un iedzert.
Man ļoti patika skatīties, kā no dzinējiem šaujas uguns.
Lidmašīnas bezmaksas žurnālā bija teikts, ka propellerdzinējam tas ir normāli.
Nāc lido kopā ar mani
Lidosim, lidosim prom
Ja gribi kādu eksotisku dzērienu
Bombejā ir kāds bārs…
Kad traucāmies pa skrejceļu, mani atkal pārņēma tā sirreālā sajūta.
Un tajā mirklī lidmašīna atrāvās no zemes.
Es nespēju noticēt, ka lidoju.
Māte vērās taisni uz priekšu, un tad viņa pagriezās un man uzsmaidīja.
Es vienmēr atcerēšos savu māti tādu.
Pacelšanās likās daudz maigāka, nekā es gaidīju.
Nez kāpēc viss, kas tovakar līdz tam bija noticis, šķita nevainojams.
Gadiem ilgi, lai ko sliktu es piedzīvotu,
no brīža, kad devos uz lidostu, līdz brīdim, kad ierados galamērķī,
dzīve šķita droša un es biju laimīgs.
Mātei garšoja kokteilis Manhatana,
bet man garšoja kokakola.
Blakus mūsu sēdvietām parādījās Liza.
Ko jums atnest dzeramu?
- Varu dabūt kolu? - Protams.
- Es labprāt Manhatanu. - Protams.
Un vai tagad drīkst smēķēt?
Jā, protams.
Cigaretes Newport ar filtru.
Tā tirkīzkrāsas kastīte, pusmēness vidū
vienmēr atsauca atmiņā patīkamus brīžus.
Viņai aizsmēķējot,
no mutes izplūda pirmā apmierinājuma pilnā elpa,
un es nodomāju: "Cik līksmi."
Smēķēja visas mammas draudzenes no teātra.
Īstenībā neatceros nevienu pieaugušo, kurš nesmēķētu.
Naksnīgajās debesīs redzēju ik zvaigzni.
Vismaz tā šķita, kad skatījos pa logu.
"Tas ir tik skaisti. Kāpēc cilvēki nedzīvo lidmašīnās?"
Es sāku apcerēt to, kā dažreiz mājās vēlu vakarā
es gulēju gultā nomodā
un klausījos dūkoņā, ko radīja kāda lidmašīna virs mājas.
Droši vien nupat pacēlusies no Ņuarkas vai Lagvardijas lidostas.
Un es prātoju: "Kur tā lidmašīna tik vēlu lido?
Kas tajā sēž?
Un vai viņi guļ? Vai lidmašīnā ir gultas?"
Un te nu es esmu,
varbūt tajā pašā lidmašīnā, par kuru tad prātoju.
Džentlmenis 3D sēdvietā vēlas jums šo dzērienu izmaksāt.
O, cik jauki.
Lūdzu, pateicieties viņam no manis.
Kad māte gribēja uz kādu atstāt iespaidu,
viņas balss bieži kļuva zemāka un rezonējošāka.
Es to dēvēju par viņas teatrālo balsi.
Viņai nepatika, ka tā saku, bet tas viņu neatturēja tādā balsī runāt.
Drīz pēc tam kā pulkstenis
pāri celiņam tajā pašā rindā apsēdās ļoti skaists, kādus 50 gadus vecs kungs.
Mana māte uzreiz prātoja,
vai tas kungs mūs uzcienāja ar dzērienu.
Drīkstu apsēsties līdzās?
Ja to nedarīsiet, es jūs noraušu zemē.
Lidojot es šausmīgi satraucos.
Nesatraucies gan.
Neapstrīdi mani!
Bet tu nesatraucies, mamm.
Mīļumiņ, aizej uz pilotu kabīni un iepazīsties ar pilotiem.
Tā vispār bija laba doma, lai gan šķita, ka varbūt esmu ķezā.
Tā nu es atstāju savu māti vienu.
Biju pusceļā uz pilotu kabīni, kad redzēju ārkārtīgi dīvainu skatu.
Sveiks. Esmu trīsmetrīgais vīrietis.
Vēlies manu autogrāfu?
Kas?
TRĪSMETRĪGAIS VĪRIETIS!
Es strādāju Bārnuma un Beilija cirkā.
Esmu trīsmetrīgais vīrietis.
Labi.
60. gadu sākumā pilotu kabīnes durvis neslēdza,
un pie viņiem varēja viegli tikt,
parasti - ar stjuaršu atļauju.
Lizu nekur neredzēja,
tāpēc es vienalga atvēru kabīnes durvis.
Trīs vīrieši skatījās uz priekšu, tāpēc viņi neredzēja mani ienākam.
- Saki, vai viņa nebija skaista? - Nu, satriecoša.
Ziniet, nespēju noticēt, ka viņa to darīja ar mums visiem.
- Vai ne. - Es spēju.
Es uzķēru tikai daļu no runātā.
Tikai vēlāk, kad biju vecāks, es sapratu,
ka, iespējams, viņi runāja par seksu vai ko.
Ei, vai tu šonakt lido uz Pitsburgu?
Nē, uz Losandželosu.
Kā atgadījies šajā garajā reisā?
Gribēju pavadīt lidmašīnā pēc iespējas ilgāku laiku,
savukārt mamma nevarēja atļauties tiešo džeta reisu.
Man šķita, viņiem patiks mana mīlestība pret lidmašīnām,
bet viņi laikam saredzēja tā apgrūtinošo pusi.
Labi, labi. Nu, mēs būsim tikai līdz Čikāgai.
Zini, ja tev garlaicīgi, droši nāc šurp. Tikai nākamreiz pajautā stjuartei, labi?
Protams.
Paldies.
- Kas ir trīsmetrīgais vīrietis? - Tava jaunā draudzene.
Tomēr es lidoju, un priekšā bija visa nakts.
Vai dzīve varēja būt labāka?
Kad es atgriezos savā vietā,
mamma jau dzēra otro dzērienu
un jau bija ļoti satuvinājusies ar savu jauno draugu Hariju.
Tas ir mans dēliņš Džefs.
- Sveiks, Džef. - Sveiki.
Tas ir Harijs.
Harijs ir no Pitsburgas, mīļumiņ.
Viņš ir jurists.
Un viņš pazīst dažus no Pitsburgas Steelers.
Vai nav trakums?
Vai esat precējies? Jums ir bērni?
Jā, esmu gan. Man ir dēls un meita.
O. Tas ir labi.
Cerams, tev garšo vista.
Man garšo fritēta vista.
Nu, tā ir tieši tāda.
To sauc cordon bleu vista, un tā ir ļoti garšīga.
Labi. Es gribēšu.
Kad atgriezos savā vietā, Harijs kaut ko čukstēja manas mātes ausī.
Gaidīju, līdz šķita, ka viņš beidzis, lai man nebūtu nepatikšanu.
Ak, cik brīnišķīgs vīrietis.
Tik skaisti runāja.
Mammai patika cilvēki, kas runāja skaisti, skaidri un artikulēti.
Viņai nepatika, ja cilvēki runāja ar akcentu,
ja vien tas nebija vajadzīgs lomai.
Viņa teica, ka daiļrunība atspoguļo viņu izglītības līmeni.
Viņas draudzene Džūlija bija skaista sieviete,
ļoti pārtikusi, apprecējusies ar bagātu izgudrotāju,
šķita, ka viņa ir pati pilnība,
vienīgi mana māte nespēja samierināties, ka viņai bija sulīgs Ņūdžersijas akcents.
Viņa mēdza teikt: "Cik žēl.
Viss tas skaistums un pārticība, bet tas šausmīgais Ņūdžersijas akcents."
Smieklīgi, ka arī mammai dažreiz pašai bija tāds pats akcents.
Mīļumiņ, ja mēs kādreiz būsim Pitsburgā, Harijs labprāt mūs aizvestu vakariņās.
Kopā ar savu sievu un bērniem?
Visgudris tāds.
Kad aiz loga nakts tumsu nomainīja sniega mākoņi,
sajutu, ka man priekšā kaut ko noliek.
Tas ir tev.
Pēc smaržas spriežot, tā bija cordon bleu vista.
Oho. Tiešām izskatījās kā fritēta vista, bet labāka.
Es ķēros klāt.
Man garšo vista, un man garšo siers.
Bet nez vai spēju tos ieēst kopā.
Mammu, man tā nepatīk.
- Varu dabūt vēl vienu kolu? - Protams, mīļumiņ.
Kad sākām nolaisties Pitsburgas reģionā,
beidzot varēju aiz loga kaut ko redzēt.
Tagad bijām zem mākoņiem,
un bija pamatīgs sniegputenis.
Pilsēta lejā izskatījās visai skaista - tā it kā mirdzēja cauri sniegavētrai.
Tad es sāku domāt, ka, iespējams,
lejā kādā mājā ir kāds bērns,
kas klausās lidmašīnas dzinēju dūkoņā virs galvas
un prāto: "Kas tik vēlu tur lido?
Un kurp viņi dodas? Un vai viņi guļ vai ne?"
Nolaišanos knapi dzirdēja, tik līgana.
PITSBURGA
Zilās gaismiņas uz manevrēšanas ceļa sniegā šķita izceļamies vēl vairāk.
Mums manevrējot uz lidostas pusi, lidmašīnas skaļruņos atskanēja paziņojums.
Runā jūsu kapteinis.
Negaidītās sniegavētras dēļ tiem,
kuri lido tālāk uz Deitonu un Čikāgu,
reiss aizkavēsies, līdz tiks ziņots par tālāko.
Vairāk informācijas jautājiet biļešu aģentam pie izkāpšanas sektora.
Neuztraucieties. TWA pasažieriem nodrošinās viesnīcu.
- Bez maksas. Labi. - Paldies.
Tad mums būs istabiņa viesnīcā?
- Jā. Neuztraucieties. - Lieliski.
Labi.
Es pajautāju vīrietim aiz letes, kad viesnīca būvēta.
Viņš teica, ka 1952. gadā.
Nu varēju prātot par visiem tiem,
kuriem kopš 1952. gada nakts vidū bijis jādara tas pats, kas mums.
Labi, sirsniņ.
Aviokompānija zvanīs, kad lidmašīna varēs lidot.
Bet tas vēl pāris stundu nenotiks. Tāpēc mēģini pagulēt.
- Labi? - Labi.
Es noiešu lejā iedzert vakara mēriņu.
Nu labi.
- Sarunāts. Viss labi? - Jā.
- Labi. Es tevi mīlu. - Es arī tevi mīlu.
Kaut kā zināju, ka būs iesaistīts Harijs,
bet turēju mēli aiz zobiem.
Hallo?
Jā, mēs būsim.
Es izskrēju pa durvīm, iedrāzos gaitenī
un spiedu un spiedu lifta pogu.
Nē, izbeidz.
Mammu! Mammu, nāc! Mēs nokavēsim savu lidmašīnu!
Mammu, nāc! Lidmašīna pēc 20 minūtēm izlido!
Mēs to nokavēsim!
Gaitenī redzēju, ka mamma iznāk no citas istabiņas.
Nāku.
Nebija svarīgi, pat ja viņa bija ar Hariju.
Svarīgi bija tas, ka mums bija tikai 20 minūtes,
lai nonāktu iekāpšanas sektorā un turpinātu lidojumu.
Bija trīs naktī, bet māte bija šausmīgi labā omā.
Taču es arī.
Biju pagulējis trīs stundas, priekšā - atlikušais ceļojums.
Lidojums no Pitsburgas uz Deitonu ilga mazāk par stundu
un atskatoties bija daudz interesantāks.
Vēroju, kā 40 minūtēs mana māte piedzīvo vairāk emociju,
nekā jebkad biju redzējis.
Ko gan viņa viņai stāsta?
Vēlāk, protams, es dzirdēju visu Lizas dzīvesstāstu.
Daudz neatceros,
tikai to, ka biju apmulsusi.
Bet man bija tikai deviņi gadi, kad mēģinājām aizbēgt no valsts,
un tas izdevās tikai man ar manu brāli.
Un diemžēl mēs bijām spiesti skatīties, kā viņi nogalina mūsu vecākus.
Ak, mīļumiņ.
Nē, man viss labi. Viss labi. Esmu tam tikusi pāri.
Ņujorkas apgabalā tolaik rādīja TV raidījumu Atcerieties mūs.
Tajā rādīja īstu nofilmēto materiālu ar nacismu.
Iespējams, tas bija manu murgu galvenais cēlonis.
Man tikai vienmēr bija Lizas žēl.
Lai nu kā, manai mātei viņa patiesi rūpēja.
It kā cilvēks ar dziļākām sāpēm nekā viņai sniegtu viņai zināmu atvieglojumu.
Man pēkšņi kļuva žēl, ka neiepazinos ar trīsmetrīgo vīrieti.
Man būtu kāds sarunu biedrs.
Bet šonakt es piebiedrojos zvaigznēm.
Klusu zvaigžņu klusās naktis
Klusie manas ģitāras akordi
Plūst klusumā, kas ietver mūs
Piestājot Deitonā, nolēmām palikt lidmašīnā.
Mēs ar mammu nosnaudāmies.
DEITONA
Pirms pamodāmies, bijām jau pacēlušies.
Tā kā bijām piesprādzēti, Liza ļāva mums gulēt.
Deitonā neviens nebija iekāpis.
Nu, neviens, kas šķistu interesants.
Kāpēc lai četros naktī to darītu?
ČIKĀGA
Tā mēs nogulējām līdz Čikāgai.
Vēl bija tumšs, kad ieradāmies visai jaunajā O'Hēra lidostas terminālī.
Tā ir mana pēdējā pietura.
Mana mājas bāze.
Bet esmu jums sagatavojusi pāris pārsteigumu.
Es sarunāju, ka jūs abi
varēsiet lidot pirmajā klasē
līdz Kanzassitijai un Denverai.
Un otrs pārsteigumiņš jūs gaidīs Denverā.
Tāpēc…
Te ir informācija.
Iedodiet to biļešu aģentam.
- Labi? - Paldies.
- Nu labi. Visu labu. - Paldies.
Es spēju domāt tikai par to, cik mums būtu izmaksājusi pirmā klase.
Tie bija kādi 185 dolāri viens ceļš.
Es varētu nopirkt tik daudz rotaļlietu un hotdogu.
Ieskaitot droši vien divus trīs šādus ceļojumus.
Liza - kas par meiteni!
Pēkšņi manas mātes izturēšanās mainījās.
Es vēroju, ka ar viņu notika redzamas pārmaiņas.
Viņai bija taisna stāja, zods augšā, gaita - cēla.
Mēs lidosim pirmajā klasē.
Un viņa bija aktrise, kas pirmajā klasē lido uz Rietumkrastu.
Zinu, viņa gribēja, lai mugurā būtu tas neīstās leopardādas mētelis,
no kura viņu atrunāju, pirms pametām mājas.
Piezvanīja no Holivudas.
Teica, lai sēžos nākamajā reisā.
Tad jūs esat aktrise?
Jā. Kā jūs uzminējāt?
Mana māte bieži runāja, kad neviens nebija lūdzis.
Lai veicas Holivudā!
Paldies.
Terminālis bija skaists. Un nez kāpēc
hotdogu ēstuve bija vaļā pat četros no rīta.
- Sveiki. - Es gribēju divus. Māte pasūtīja vienu.
- Esam paēduši? - Jā.
Varu dabūt vēl vienu hotdogu?
Vai tu tiešām, tiešām gribi vēl vienu hotdogu?
Jā, es tiešām, tiešām gribu.
Labi.
No dzīves koka…
Propelleru lidmašīnās pirmā klase
parasti bija beigās, nevis kā reaktīvajās lidmašīnās.
Pirmais, ko ievēroju - lielāki sēdekļi.
Otrais - skaists sienas gleznojums.
Tomēr ir visai droši
Labākais vēl tikai sekos
Un, mīļā, vai tas nebūtu jauki?
Tev šķiet - esi sauli manījusi Bet spīdam to neesi redzējusi
Kad pacēlāmies, bija daudz klusāks.
Droši vien tāpēc šīs vietas bija aizmugurē.
Džetos klusāk ir priekšā.
Māte šķita patiesi sajūsmināta lidot pirmajā klasē.
Zini, ja man biļetes būtu pirkusi filmu studija,
Kinoaktieru ģilde būtu uzstājusi, ka lidoju šādā veidā.
Noteikumi.
Lidmašīnai turpinot lidot uz rietumiem,
varēju redzēt, ka sāk aust saule.
Mums nedaudz pagriežoties pa labi,
saule iespīdēja pa logu,
un šķita, ka tā dejo uz manas mātes sejas.
Atceries, dārgumiņ, kad vasarā spēlēju Light Up the Sky?
Un viens kritiķis pateica, ka esmu Krofordes un Stenvikas krustojums.
Satriecošs tēlojums.
Vai tas nebija brīnišķīgi?
Ir laiska pēcpusdiena…
Es paraudzījos pa labi un redzēju mirdzošus zeltītus aizkarus.
Un es prātoju - kas aiz tiem ir.
Es paskatījos, vai celiņā neredz stjuarti.
Redzēju, ka viena stāv pie virtuvītes.
Es devu viņai zīmi,
tā, kā to darītu skolā ar skolotāju.
Gara, iedegusi, jauna un burvīga
Meitene no Ipanemas pastaigā dodas
Un, kad viņa garām paiet
Katrs, kam garām paiet, saka "o"
Jā? Kā varu palīdzēt?
Balss šķita tik pazīstama.
Izklausījās kā tā balss, ko dzirdēju Ņujorkas terminālī.
Viņa izskatījās tieši tā, kā varētu izskatīties tā sieviete.
Kam domāts tas?
Tas ir guļamnodalījums nakts lidojumiem.
Mēs tos vairs īsti neizmantojam.
Kad jūs tos izmantojāt? Kurā gadā?
Kāpēc beidzāt tos izmantot? Cik to ir?
Varu atbildēt pa vienam jautājumam?
Labi.
Nu, no laika, kad šī lidmašīna bija jauna, līdz džetu ienākšanai 1959. gadā
to izmantoja garākos tiešajos reisos.
Vienmēr, kad lidmašīna lidoja, teiksim, ilgāk par astoņām stundām.
Teiksim, naktī šķērsojot valsti.
Cilvēki tika izguldīti. Bija iekļauts pirmās klases biļetes cenā.
O, feini.
Kā jūs tik daudz zināt?
Nu, mana māte gadiem strādājusi aviācijas nozarē,
sākumā kā stjuarte 30. gados.
Oho.
Un 1939. gadā viņa aizgāja pensijā, bet kopš tā laika
viņa Ņujorkas lidostās lasa lidojumu paziņojumus.
Es tūlīt.
Jūs jokojat. Tiešām?
Cik veca viņa ir tagad? Ar kādām lidmašīnām viņa lidojusi?
No kurienes lidostā viņa tos paziņojumus lasa?
Nu, viņai ir 58 gadi, un pārsvarā lidoja ar DC-3 lidmašīnām.
Un domāju, viņa to dara mazā telpiņā TWA termināļa aizmugurē.
Tev ir daudz jautājumu. Tev ļoti patīk lidot, tā ir?
Vai lido pirmo reizi?
Dorisa atbildēja uz visiem maniem jautājumiem un vēl.
Mana jaunā labākā draudzene.
Mammu! Mammu! Mosties!
Tev ir jāmostas!
- Kas ir? - Tu neticēsi.
Dorisas mātei ir tā balss Aidlvaildas lidostā.
Viņai ir 58 gadi, un viņa bija viena no pirmajām stjuartēm.
Mammu, tev viņa patiks.
Viņai vispār nav akcenta, un viņa ir ļoti skaista.
- Kurš? - Dorisa!
O, tas ir brīnišķīgi, manu puisēn.
Mamm, nesauc mani tā, kad Dorisa dzird, labi?
Labi, dārgumiņ. Nu ļauj man gulēt!
Viņai bija tieši tāda frizūra, kā man patika.
Gaišas acis.
Nespēju atraut no viņas skatienu.
Cik jums gadu?
Divdesmit viens.
Mīļākā lidmašīna?
Boeing 707.
- Kāpēc? - Tā ir skaista un ļoti ātra.
Tas ir ļoti labi.
Jums ir puisis?
Bija. Nupat izšķīrāmies.
Ziniet, mana māte ir aktrise.
Tiešām?
Es to teicu, kad gribēju atstāt uz kādu iespaidu.
Tas ir ļoti interesanti.
Jā, mēs dodamies uz Holivudu.
Viņi izsauca viņu.
Šķiet, viņai būs kaut kāda filma ar Polu Ņūmenu.
Polu Ņūmenu? Tiešām?
O, nespēju noticēt.
Nu, man tagad jāiet.
Māte kaut ko vēlējās.
Labi.
Ak dievs. Kāpēc meloju? Tas bija tik stulbi.
Viņu bija aizrāvis jau tas par aktrisi.
Kanzassitijas lidosta nebija interesanta.
KANZASSITIJA
Izņemot šo rotaļlietu veikalu.
Ak dievs. Ak dievs.
Ar baterijām darbināma rotaļu lidmašīna, gandrīz tas pats modelis, kurā lidojam.
Tā nešaubīgi bija lieliskākā rotaļlieta, kāda radīta.
Atveras durvis, pazūd pasažieri,
parādās stjuarte.
Ak dievs!
Aizveras durvis,
atkal parādās pasažieri.
Pa vienam iedarbojas dzinēji.
Ak dievs. Tā sāk braukt.
Dzīve tobrīd šķita tik laba, ka no tādas bija grūti atjēgties.
- Tātad 12,95 $. Ar nodokli. - Labi.
Tā, izrakstīt čeku?
Labi. Lieliski.
Līdz lidmašīnu saplēsu.
Nemitējos raudāt stundu,
ieskaitot pacelšanās laiku ceļā uz Denveru.
Tas bija mūsu garākais lidojums, gandrīz četras stundas - pretvēja dēļ.
Kas noticis?
Saplīsa mana lidmašīna.
Plīst pat īstās lidmašīnas, zini?
Tiešām?
Jā, protams.
Nu, es to nezināju.
Dorisas stāstītais uz visiem laikiem mainīja manu dzīvi.
Man vienmēr sagādāja grūtības viss, kas nebija pilnīgi nevainojams,
īpaši mehāniskās lietas.
Un viņai bija atbilde, ko izmantoju līdz pat šai dienai.
Plīst arī īstas lietas.
Gribi - sataisīšu guļvietu, lai vari pagulēt?
Jā!
Dorisa, paldies, bet nevajag.
- Mammu! - Nē, tiešām. Nav grūti.
Tūlīt pat sataisīšu.
Biju tādā sajūsmā būt tajā guļvietā,
vērties pa lodziņu debesīs.
Es vispār nevarēju pagulēt.
Gribēju palikt tur, lai būtu jautrāk, varbūt pat tur paēst maltīti.
- Jūsu dēls pastāstīja, ka esat aktrise. - Jā.
Un apsveicu, ka piedalīsieties Pola Ņūmena filmā.
Tik aizraujoši.
Viņš būs pārpratis.
Nav konkrētas filmas.
Vienkārši kāds draugs grib mēģināt man izlīdzēt.
Viņš zina, ka man patīk Pols Ņūmens kā aktieris,
droši vien salika kopā tās lietas.
Es biju pazemots un negribēju vairs dzīvot.
Gandrīz gatavas pusdienas, paskatīšos, vai viņš gribēs.
- Paldies, Dorisa. - Es tūlīt.
Jūs esat tik laipna.
Pusdienas gandrīz gatavas. Ceru, tev garšo vista.
Man garšo fritēta vista.
Nu, tā ir tieši tāda. Tikai labāka.
Tiešām?
To sauc cordon bleu vista.
Varu dabūt vēl vienu kolu?
Protams. Tūlīt būšu atpakaļ.
Labi.
Vīrietis, kurš sēdēja, pēc manām aplēsēm, 7D,
daudz dzēra un smēķēja Pall Mall,
ļoti stipras cigaretes bez filtra, kā pastāstīja mana māte.
Newport nebija ne tuvu tik stipras.
Lai nu kā, viņš turpināja skatīties uz virsrakstu avīzē,
kas izrādījās The Kansas City Star.
Tur bija rakstīts: "Katastrofa. Aidlvaildā avarē reaktīvā lidmašīna".
Un apakšā bija miglaina melnbaltā fotogrāfija.
Aviokatastrofas, man jaunākam esot, šķita drīzāk intriģējošas, ne satraucošas.
Domāju, nebija viegli aptvert,
ka man tik mīļa lieta varētu kādu savainot,
kur nu vēl nogalināt.
Tad dzirdēju, ka viņš runāja ar citu stjuarti, ne Dorisu.
Kungs, jums viss kārtībā?
Īstenībā nav.
Šo ir grūti lasīt, jo ne pārāk sen
es rezervēju komandējumam biļeti no Čikāgas uz Ņujorku,
bet es tajā reisā netiku.
Es cīnījos par savu vietu, bet viņi nevarēja mani uzņemt.
Devos mājās visai sarūgtināts, bet, kad tur nonācu
un ieslēdzu televizoru, redzēju, ka mana lidmašīna avarējusi.
Uz ko biju rezervējis biļeti.
Tāpēc man ir ļoti bail lidot.
Man ļoti žēl.
Bet varu jūs nomierināt, ka nekas nenotiks, mums viss ir labi.
Un, ja jums mani vajag, es tepat esmu.
Skaidrs. Tas labi.
Viņam bija tiesības baidīties.
Turklāt kā gan es viņam varētu līdzēt?
Bija saplīsusi mana lidmašīna. Viņš nobītos, tikai to uzlūkojot.
Un tad man dzima lieliska ideja.
Varbūt kapteinis varētu to salabot.
Proti, manu rotaļlietu.
Vai esat precējies?
Nē, vispār neesmu gan.
Nupat šķīries.
Tas gan ir likteņa pirksts.
Mana māte ir aktrise.
Nez vai zināju, kas ir likteņa pirksts.
Viņš to salaboja.
Ak vai, viņš ir nepārspējams. Vai viņš nevarētu apprecēt manu māti?
Paldies!
Ziniet, mana māte filmēsies vienā filmā ar,
šķiet, viņa teica, Kērku Daglasu un Elizabeti Teilori.
Un Polu Ņūmenu.
Tiešām? Ar Polu Ņūmenu?
- Kas to būtu domājis. - Nu, man tagad jāiet.
Paldies.
Sveiks, dārgumiņ.
Kapteinis salaboja lidmašīnu.
- Viņš ir tik feins. - O, labi.
Mazulīt, es tā priecājos.
Viņa šķita apmierināta. Zināju, kāpēc.
Viņas priekšā bija tīras lina salvetes,
un viņa varēja raudzīties uz skaistu porcelānu un galda piederumiem.
Ak vai.
Lenox.
Ir nepieklājīgi, citiem redzot, apgriezt šķīvi.
Mātei patika antikvāras lietas un dārgs porcelāns.
Viņa sāka skaļi lasīt ēdienkarti, viņai bija tāds ieradums.
Viņa to darīja ļoti zemā, teatrālā balsī, kas restorānos mani vienmēr mulsināja.
"Uzkodām var izvēlēties: garneļu kokteili
vai ar krabja gaļu pildītas sēnes.
Pamatēdienā - liellopu savā sulā
- vai cordon bleu vistu." - Cordon bleu vistu.
Iekāpu atpakaļ savā mazajā patvērumā,
savā paša valstībā.
Cik laba dzīve
Prieka pilna Šķiet ideāla
Paldies.
Cik laba dzīve
Ļauj tev noslēpt Visas skumjas, ko jūti…
Skatoties lejup uz mātes sēdvietu,
prātoju, ko mēs varētu šogad pasākt manā dzimšanas dienā.
Man izsauca smieklus doma par manu piekto dzimšanas dienu.
Tā tik labi izdevās, ka gribēju ballīti katru dienu.
Māte kādas piecas dienas to pacieta.
Tad man bija jāuzzina skarbā patiesība -
dzimšanas diena parasti ilgst tikai vienu dienu.
Bet man neviens nepateica, ka tā nevar būt katru mēnesi.
Atceros - aprīlī kādā manā dzimšanas dienā atnāca manas mammas draudzene un teica:
"Vai viņa dzimšanas diena nav februārī?"
"Jā," teica mana māte, "bet neizbojā to viņam!"
Tajā ziņā mana māte bija lieliska.
- Lūdzu. - Nav par ko.
Es apgūlos uz sāniem.
Dzinēju dūkšana man šķita zināmā mērā ieaijājoša.
Nepaspēju atjēgties, kad biju aizmidzis.
Vēl daudzus nākamos gadus es šķirstīju aviokompāniju grafikus,
meklēdams propelleru lidmašīnu, lai man lidojot būtu laiks
un es varētu tāpat izgulēties.
Un, ja gadījumā tu prāto, kāpēc…
Tā, tu vari palikt te augšā, ja vien esi piesprādzēts, labi?
- Labi. - Labi.
Runā kapteinis.
Nākamās 20 minūtes gaidāma mērena turbulence.
Lūdzu, palieciet vietās un piesprādzējieties.
Lidmašīna sāka nedaudz kratīties un vibrēt.
Dzinēju tonis mainījās, kad sākām pacelties virs vētras.
Taču turbulence kļuva lielāka,
un daži pasažieri sāka raudzīties apkārt,
it kā šo problēmu varētu atrisināt kaut kas, ko viņi ieraudzītu.
Vīrietis no 12A vietas piecēlās un dīvaini gāja uz lidmašīnas aizmuguri.
Jums viss labi?
Viņš nekonkrēti uzbļāva.
Beidziet man sekot!
Kungs. Kungs, varu palīdzēt?
Pieskrēja man nepazīstamā stjuarte.
- Kungs, palīdzēt? Viss ir labi. - Dīvains skats.
Tā vīra rokas bija pie jaunās dāmas rīkles,
un viņas rokas bija pie viņa rīkles.
Starp viņiem bija īsta spriedze.
Saprotu. Tā bijis.
Bet viņiem bija visai normāla saruna.
Redzamais neatklāj par to vīru visu.
- Mums ir problēmas. - Izelpojiet.
Paldies.
Viņš iekāpa pirms visiem,
acīmredzot bija sazāļots un ievests lidmašīnā,
lai tiktu pārvests uz citu psihiatrisko klīniku Denverā.
Liels paldies.
- Nomierinieties. - Atvainojos.
Sakiet, ja ko vajag.
Viņi runāja tik mierīgi.
Ne prātā nenāca, ka kaut kas nav labi.
Un kopā viņiem izdevās viņu nomierināt.
Tomēr visi bija visai satraukti, līdz mēs izkāpām.
- Apsēdies, labi? - Jā, man viss labi.
DENVERA
Lai veicas ar Pola Ņūmena filmu!
Vai, paldies.
Veiksme man noderēs.
Kā tu domā, kāpēc lidmašīna salūza?
Dārgumiņ, es nezinu.
Bet tas nekas.
Tas mums ļaus šonakt izgulēties.
Un rīt mums būs brīnišķīgs lidojums.
Un ko tu teiktu, ja mēs kopā palasītu kādu lugu?
Domāju, mums jāpalasa Filadelfijas stāsts.
- Lai notiek. - Labi.
Bija jautri palikt Denverā pa nakti.
Tovakar mamma nolasīja divus lugas cēlienus.
Kopš vien atceros,
mamma man lasīja nevis vakara pasaciņas, bet lugas.
Mēs pusdienojām Denveras termināļa restorānā.
Grilēta siera sviestmaize ar kolu, kamēr vēroju lidmašīnas.
Vienkārši lieliski.
Kas gan varētu pārspēt līdz šim notikušo?
Nekas.
Es gribēju dzīvot mūžīgi.
- Patīkamu lidojumu! - Paldies. Jauku lidojumu!
Ei, tur ir zīmīte, kas jums jāizlasa.
Jā, Liza man visu pastāstīja.
Paga! Esam nepareizajā iekāpšanas sektorā!
Mammu, nokavēsim lidmašīnu!
Šis nav īstais, mamm. Es tev saku!
Šis ir tiešais džeta lidojums uz Losandželosu.
Zinu no galvas.
StarStream Boeing 707 Royal Ambassador reiss.
- Paldies. Paņemšu viņa. - Patīkamu lidojumu!
Paldies.
Pārsteigums, mīļumiņ.
Mēs lidosim ar reaktīvo lidmašīnu.
Ko?
Es nespēju noticēt.
Lidosim ar 707 uz Losandželosu.
Tu neesi priecīgs, mīļumiņ?
Tas tev ir pārsteigums no Lizas.
Mazulīt, kas vainas?
Nekas, vienkārši…
Nu, mēs tajā iekāpsim, un tu sāksi izrādīties.
Nu, vienkārši iesim uz iekāpšanas sektoru, labi?
Biju sajūsmā.
Bet dažreiz es nemācēju to parādīt.
Nez kādēļ jutu tādas kā zaudējuma sāpes.
Varbūt tāpēc, ka bija jāatvadās no tās lielās, skaistās lidmašīnas,
varbūt tāpēc, ka vairs nesatikšu Dorisu.
Viņa neko neteica, un es jutos ļoti slikti.
Tur tā bija. Nepārspējams eksemplārs citu vidū.
Tas bija mākslas darbs. Ticiet - mākslas darbs.
Es biju reaktīvajā lidmašīnā pirmajā klasē.
Es nespēju noticēt.
Māte man atļāva sēdēt atsevišķi,
lai varu iztēloties, ka lidoju viens.
Viņa nolēma apsēsties blakus burvīgai sievietei, vārdā Bārbara.
Pēkšņā jauda mani iespieda sēdeklī.
Oho. Fantastiski.
Un tas bija fantastiski.
Uzšāvāmies pa taisno gaisā.
Jau drīz bijām virs Kolorādo kalniem.
Pēcpusdienas gaismā mirdzošie sniegotie kalni bija neaizmirstami.
Kad bijām līmeniski, skaļrunī ierunājās kapteinis.
Dāmas un kungi, sveicu reaktīvo dzinēju laikmetā.
Lidojam ar 1000 kilometru ātrumu stundā 10 000 metru augstumā.
Mūsu lidojuma laiks līdz Losandželosai būs stunda un 52 minūtes.
Atslābinieties un izbaudiet lidojumu.
Es uzsaucu šampanieti.
Bārbara bija nedaudz vecāka par mammu,
bet ļoti skaista un tieši tāda, kā mātei patika -
izsmalcināta, bagāta, viņai nebija akcenta.
Nē, nē.
Diemžēl mans vīrs nomira jau pirms daudziem gadiem.
Viņu sauca Henrijs un…
Es jums pastāstīšu.
Viņš stāvēja aiz pults, pārņēma Crocker Bank prezidenta amatu,
- kad piedzīvoja smagu infarktu. - Ak dievs.
- Ak, Bārbara. - Četrdesmit trīs gadu vecumā.
Nolēmu paklīst pa salonu.
Mana gaita bija ļoti pašapzinīga.
Tāda var būt tikai astoņgadniekam, kurš zina, ka dara kaut ko patiesi īpašu.
Kad paskatījos pa kreisi no ejas, es tur redzēju mazu bērnu.
Viņš bija jaunāks par mani.
Es teiktu, kādus divus gadus.
Viņš sēdēja ar Oficiālo aviolīniju ceļvedi jeb OAC,
kāds bija tikai ceļojumu aģentiem lielajās kompānijās.
Vai tas ir jaunākais OAC?
Manam tētim tas pienāk pastā pirms visiem citiem.
Vai, tev tā veicas.
Es tūlīt atgriezīšos.
Man ir jauns labākais draugs!
- Viņam ir OAC. Ak vai. - Džef, dārgumiņ.
Džef, tā ir Bārbara.
Tici vai ne, viņas tēvam pieder aviokompānija.
Trans Caribbean Airlines.
- Tiešām? - Jā.
Un zini - mans tēvs uzlika manu vārdu Bārbara
uz jaunas reaktīvās lidmašīnas DC-8 priekšgala.
Oho. Tas ir tik feini.
Lidmašīna ar viņas vārdu.
Vai man palikt te vai atgriezties pie jaunā labākā drauga Skipera?
Bērni.
Nākamo stundu aizpildīja saruna,
kas varēja sajūsmināt tikai mani un Skiperu.
Tu spēj noticēt, ka TWA bija tiešais reiss
no Londonas uz Sanfrancisko, kas līdz 1960. gadam prasīja 22 stundas?
Oho, tiešām?
Nevienu manu draugu neaizrāva aviācija,
bet nu man bija Skipers.
- Kur ir tavs tēvs? - Tur.
Par ko viņš strādā?
- Viņš ir jurists. - Kur ir māte?
Viņa nomira, kad man bija trīs gadi.
O, tiešām? Vai tev ir jauna māte?
Nē, mans tētis pēc mātes nāves bijis precējies vēl divreiz,
un viņas arī nomira no vēža.
- Visas. - Tu joko.
Vai viņš runā ar akcentu?
Es nezinu. Vai tam ir nozīme?
Nu, zināmā mērā.
Nedomāju, ka ar akcentu.
O, lieliski. Mammai viņš patiks.
Viņai patīk cilvēki, kuri nerunā ar akcentu.
Par Holivudu!
- Par mums! - Jā.
- Nespēju noticēt… - Mammu!
Manam jaunajam draugam ir bagāts, skumjš tētis, kuram nav akcenta.
Nu, noteikti pasaki viņam, kurā rindā esmu.
Sveiki.
Kāpēc esat te?
Nu, es nomainīju reisu, lai vēl pēdējo reizi jūs redzētu.
Vairs seju nemazgāšu.
Tas ir pārāk labi.
Mana meitene, mans draugs, mammas jaunais vīrs - cerams.
Un mēs visi esam jaunā džetā, kas lido uz rietumiem.
Zinātniski neiespējami dzīvei kļūt vēl labākai.
Sveiki. Vai jūs vēlētos chateaubriand?
- Nē. - Nē.
Vai jums garšo vista?
Ne īpaši.
- Tev negaršo fritēta vista? - Man ļoti garšo fritēta vista.
Nu, tā ir tieši tāda.
To sauc cordon bleu vista.
Bet mūsu reaktīvajos lidojumos mēs piedāvājam arī bērnu ēdienkarti,
un jūs varat izvēlēties hotdogu, hamburgeru
vai maizi ar zemesriekstu sviestu un želeju.
Es ēdīšu hotdogu ar sinepēm.
Es ēdīšu hotdogu bez sinepēm un bez kečupa.
Lieliski.
Man šķita, ka noģībšu. Hotdogs 11 kilometru augstumā?
Biju tādā sajūsmā, ka zaudēju valodu.
Bet man bija kaut kas jāsaka, tāpēc vērsos pie Skipa.
Man patīk tavs Oficiālais aviolīniju ceļvedis.
Paldies.
Spīdēja saule, debesis bija spoži zilas,
un es ēdu hotdogu un dzēru kolu
ar savu jauno labāko draugu, lidojot ar 1000 km ātrumu stundā.
Kopš tā brīža man nešķita, ka varētu kļūt vēl labāk.
LOSANDŽELOSA
Mums manevrējot,
redzēju lidostas jauno restorānu kosmosa laikmeta stilā.
Tas bija patiešām skaists.
Nodomāju, ka gribētu tur kādreiz pusdienot.
Pa logu redzēju, ka lidmašīnas virzienā sāka slīdēt teleskopiskā izeja.
Mammu, tur ir filmu kameras.
- Tu joko. - Nē, viņš nejoko.
- Labāk pārliecināties. - Jā.
Nu, jūs izskatāties brīnišķīgi.
Kāpēc tur ir tās kameras?
Tas bija mūsu kapteinis.
Viņam bija 62 gadi, un tas bija viņa pēdējais reiss.
Man par tevi pastāstīja Dorisa.
- Tevi sauc Džefs? - Jā.
Vai gribi iziet kopā ar mani?
Un žurnāls Life filmēja par viņu sižetu televīzijai.
Labi, man ir pēdējais jautājums.
Ko jūs tagad darīsiet, kad esat pensijā?
Nu, oficiāli vēl neesmu pensijā, kamēr neesmu parakstījis dokumentus,
bet, ja liekat man aiziet pensijā kameru priekšā…
es domāju, ka…
es domāju, ka es gribētu
atdot savus spārniņus
šim jaunskungam,
kuram, manuprāt…
lidošana ir asinīs.
To savas dzīves brīdi es uztvēru tik nopietni,
ka tagad pats esmu kapteinis.
Un es apprecēju Dorisu, lai gan man bija jāpaaugas.
Precīzi sakot, 13 gadus.
Bet tik un tā esam laimīgi precēti.
Īsts aviācijas pāris.
Īstenībā es varu viņu redzēt gandrīz katru dienu.
Viņa ir jaunā JFK lidostas balss, es lidoju Ņujorkas-Losandželosas maršrutā.
Ļoti parocīgi.
O, jā.
Ja nu prātojat par manu mammu, viņa neapprecēja Skipera tēti,
bet kādu laiku ar viņu brūtējās gan.
Visi izlikāmies, ka tur kas sanāks.
Taču viņa ir ļoti laimīga.
Viņa pasniedz aktiermākslu Pasadena Playhouse Kalifornijā.
Viņai tagad ir 80 gadu, un jaunieši viņu sajūsmina.
Un Liza ir viņas mīļākā mācekle. Nu jau gandrīz 20 gadus.
Dzīve bijusi brīnišķīga.
ŠĪ FILMA IR VELTĪTA
KELIJAI
DŽETAM
BENAM
UN ELLAI
MANAI MĀTEI UN TĒVAM
MANIEM BRĀĻIEM UN MĀSĀM
VISIEM, NO KURIEM DZĪVĒ SMĒLOS IEDVESMU!
STĀSTĪTĀJS - DŽONS TRAVOLTA
ŠIS IR DAIĻDARBS.
JEBKĀDA LĪDZĪBA AR REĀLIEM CILVĒKIEM,
DZĪVIEM VAI MIRUŠIEM, VAI REĀLIEM NOTIKUMIEM
IR PILNĪGI NEJAUŠA.
Tulkojusi Laura Hansone