Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Oh, com enyoro el silenci.
No hi ha silenci com el del fons del mar.
I, ara que se m'acaba el temps...
el miro de recordar clarament.
Una vegada vaig conèixer cada corrent,
cada corriol a través de les algues
i la pressa de la llibertat infinita.
Hi havia un bufet d'exquisideses,
totes per a mi.
Però el millor de tot,
que podia estar sol.
Oh, com enyoro la pau i el silenci de casa.
Especialment, durant l'infern d'una excursió.
Dia 1.401 en captivitat.
Un ramat de nanos d'uns nou anys i llur mestra inepta
han vingut per a aprendre de vida marina i arruïnar-me la tarda.
Aquest es diu Marcellus i és un pop gegant del Pacífic.
Kevin, no llepis el vidre.
No el veig. No hi és.
Perquè estic camuflat, Kevin.
Llegeix el cartell.
En aquest aquari,
estic subordinat a una espècie inferior a mi en tota mesura observable.
Estar a mercè seva és... humiliant.
La seva única qualitat és un petit mural que em deixen a la cel·la.
Cadascun, únic.
Cadascun, complex com un natícid.
Suposo que la dona de la neteja és qui menys em molesta de tots els humans.
Avui estàs una mica antisocial?
Ja, sé com et sents.
Però de mi no te'n pots amagar.
Espero que hagis menjat petxines fresques.
Vaig dir a en Terry que devies estar tip d'halibut congelat.
Oh, no saps com.
A diferència dels rucs de llur espècie, compartim certes semblances.
Tots dos preferim la nit.
Gaudim la soledat.
Hola, estimats.
Com jo, li disgusten les anguiles llop.
Càson dena!
I pel terra enganxifós.
I tots dos somiem el fons marí.
El que hi vam perdre.
- Et tracten bé, les al·lèrgies? - Sí.
La Miranda Downs també se n'ha queixat.
Diu que una tovalloleta freda als peus abans de dormir li va bé.
Guaita tu.
Això és cosa seva, oi?
Sí.
Bé, quinze dòlars, si us plau.
Deu... cinc... Bé, aquí els tens.
Perfecte.
- Bona nit. - Molt bona nit, Tova.
Ves amb compte. La carretera rellisca molt.
Sempre rellisca. I encara estic sencera.
Teniu un missatge.
Senyora Sullivan?
Soc en Bruce, de la residència Charter Village.
Ens alegrem que vingui a la nostra comunitat de Bellingham.
Només cal que em respongui per a oficialitzar-ho
i podrem parlar dels següents passos.
Truqui'm quan pugui. Gràcies.
ELIMINAR
No!
No! Merda, no!
Me cago en tot!
No...!
I ara el mòbil. Què més?
L'ajudo amb res?
Sí, que té un cotxe amb un radiador que funcioni?
Deu ser l'únic que no oferim.
I un carregador de mòbil?
- Tanner! - Sí?
Porta un carregador i una tassa de cafè per al nostre... amic en hores baixes.
Gràcies.
Què et porta a Sowell Bay?
Estic buscant una persona.
- Un amic? - No, un que em deu diners.
Una persona ben interessant, doncs.
Sí, i encara seria millor si la furgoneta anés bé.
Tanner, no sento que et moguis.
- Gràcies. - De res.
No fotis!
Friko. M'encanta Friko. Quasi obrim per ells.
Es va tornar molt polític.
- Però ens volien a nosaltres. - A qui?
Al meu grup, Salsitxa d'Arna.
Un moment.
- Toques amb Salsitxa d'Arna? - Sí.
De què ens coneixes? De Bandcamp?
- Tu ens coneixes? - Sí.
Feia broma.
- I tu menties? - Sí.
Ostres, ara em sap greu.
Mira, per això, et convidem a esmorzar.
Fem uns entrepans deliciosos. Tanner!
Ah, ets aquí. Ostres.
Fes un especial per al...
Quin instrument toques?
La guitarra.
- Per al guitarra de "Salsitxa d'Arena". - D'acord.
I després et posem en contacte amb en Peter del taller de cotxes.
- Dolentíssim, eh? - Dolentíssim.
L'últim cafè que ha fet té gust de mitjó.
I la Harriet veu la Carol a la sala d'espera.
Parlen i s'adonen que tenen els mateixos símptomes.
Així van saber que en Fred Murphy dormia amb totes dues!
- No pot ser! - Mare meva.
Igual que la Ruth blanca i la Ruth negra amb en Charlie Simpson.
Barb, no pots dir "Ruth blanca" i "Ruth negra".
És el color dels cabells. Si no, ens confonem.
Ningú no ha portat la seva llana?
Acabades de sortir del forn.
Coneixes l'Ethan del Shop-Way?
Doncs fuma herba.
L'hi vaig ensumar quan comprava formatge.
Mary Ann, tothom fuma herba.
És a la mantega, a les llaminadures...
A les llaminadures?
Tova, avui estàs molt callada.
Et trobes bé?
No hauries de treballar de nit.
No hauries de treballar gens.
No m'agrada imaginar-te de genolls amb tot de químics.
Només teixeixo. Les xafarderies no m'interessen.
I la Carol i la Harriet surten amb el mateix home!
És clar que sí.
Fa trenta anys que tenen el mateix paper de paret.
El paper, ho entenc, però en Fred?
Sowell Bay és una peixera.
Això deia, en Will.
Deia que no podia comprar mantega de cacauet
sense que ho sabés tot el poble a l'instant.
En Will...
és el que ens va allistar
a la residència de gent gran Charter Village.
No deixen de trucar-me per saber què faré.
Abans que es posés malalt, ens hi va inscriure.
Crec que es preocupava per mi per si em quedava sola a casa.
En Will volia vendre la casa.
Fa trenta anys, després que l'Erik...
Després que marxés.
"Gira full", em va dir.
"Gira full. Ven la casa."
No vaig poder.
Potser tenia raó.
Potser he de...
girar full.
Tot i viure en una peixera més grossa que la meva,
dedueixo que la dona de la neteja també se'n vol alliberar.
La meva intel·ligència superior em sintonitza especialment
amb el comportament de totes les criatures.
I sospito que allò de què vol escapar...
rau en un indret més profund.
Mare de Déu!
Càson dena!
Au, va.
Quin fàstic.
Ja està.
D'acord.
Mare de Déu.
Marcellus?
Com has arribat aquí?
Oh, no... Tranquil.
No passa res.
Mira, estàs ben enredat. Et...
Bé, ja està. Molt bé.
Ja ho tenim. Tot sortirà bé. Tot...
Marcellus.
Mare de Déu.
Es diu que, abans, els pops teníem closca.
Abandonar-les va ser perillós.
Ens va exposar als depredadors, però alhora ens va donar llibertat
per colar-nos per escletxes i esquerdes,
per explorar, per caçar...
i, quan fos necessari, per escapar.
En aquesta presó,
la meva satisfacció gastronòmica depèn d'això.
Però què...?
Però la meva valentia excepcional té conseqüències.
Cada minut fora de l'aigua m'asseca la pell
i m'alenteix els tres cors.
Aquesta nit, gairebé m'ha costat la vida.
Marcellus.
Ella em va salvar.
Quasi em mates d'un ensurt!
No la volia fer caure.
Va ser instintiu.
Havia sentit el buit del seu cor.
La seva aflicció amagada.
El cor de la dona de la neteja.
He de trobar com sanar-li-ho.
És el mínim que puc fer a canvi... d'haver-me salvat el meu.
Mare meva.
Tova!
No recordo l'última vegada que et vaig veure de dia.
Et poso un entrepà?
Tanner.
Fes un entrepà.
Fem un clàssic de salsitxa, ou i formatge, però el secret és la mostassa a l'antiga.
No, només vull analgèsics.
Què et fa mal?
Res greu, m'he torçat el turmell.
Els turmells són greus.
Tanner!
- Porta la farmaciola. - No cal.
I un te mentre t'embeno el peu?
Càson dena, no.
No hauries de caminar.
I espero que en Terry no et faci treballar amb un peu coix.
Terry, què passa?
Ah, hola, Tova.
Sembla que en Marcellus ha trobat una escapatòria.
De debò?
Sí, desapareixen mol·luscs de l'aquari d'escull
i aquest ha guanyat 200 grams en un mes: dos més dos, quatre.
Però no és culpa seva.
Tots fan el mateix cap al final.
Què vols dir?
Es porten malament i busquen una mica de diversió.
Creia que li quedava temps, però es deu fer gran.
Ha durat més que molts.
A què es deu el plaer d'una visita diürna?
Bé... És que...
- Tova. - No és res.
Un grupet glorificat.
Slipknot bàsicament va repetint. És impro.
- És més vell que anar a peu. - Au, va.
El problema dels millennials és que no voleu aprendre dels grans.
El que dic és que Jimi Hendrix tocava la guitarra del revés.
Tampoc no devia escoltar els grans...
- Mare meva. - Què passa?
El mecànic em vol estafar.
Vull dir, no m'ho puc permetre.
No...
No busques gent, oi?
Just he contractat en Tanner
i, malgrat la seva gestió deplorable del càrrec,
li he de donar un parell de setmanes de prova.
No saps d'enlloc on ofereixin una feina temporal?
És massa car. Ostres...
- Descansa, Tova. - D'acord. Gràcies, Terry.
No et preocupis.
No em passarà res.
Què em quedarà a Sowell Bay quan tu te'n vagis?
Tova, soc en Bruce, de Charter Village.
Com que veig que no em truques, t'ho diré ara.
Fa tres anys que estàs en llista d'espera.
Si no reclames ja el lloc, hauràs de tornar a començar.
Ho he de saber demà.
Bona nit, mama.
Au, va, tio. Deixa de tocar els nassos.
Vinga.
- Què coi està passant? - Què...? No res, només...
- Mare de Déu! - Pop.
Quant fa que és fora?
No ho sé, l'acabo de trobar a la porta.
No passa res, Marcellus. Tranquil, soc jo.
Soc aquí. Et tornarem a l'aigua.
No passa res, però has de baixar.
Treu tot això d'aquí. Tranquil.
Vinga, va.
Vinga, Marcellus.
Continua. Obre la tapa.
- On? Quina? - Obre-la.
Treu els serjants i obre la tapa. Vinga, Marcellus.
Surt. Bé.
Molt bé.
Bé, Marcellus.
- Que bé. - Cago en la puta.
Mare meva.
Potser ara em pots dir què ha passat.
He trobat aquesta cosa sortint per la porta.
No és una cosa, és en Marcellus. I què feia la porta oberta?
Treia les escombraries.
No sabia que era com a Nit al museu.
A més, per cert, ja hem tancat.
No soc cap visitant. Soc la Tova Sullivan, netejo.
Suposo que t'han demanat que em substitueixis mentre...
D'acord, sí. L'Ethan m'ho ha explicat.
- Llàstima la cama. - No és la cama, és el turmell.
Si ha de tafanejar, que ho faci bé.
Endreça tot això.
- Quin desordre. - D'acord.
És vermell?
Depèn de com se senti.
Pot canviar de color i de textura.
Vaja.
- On vas? - A casa.
Que no ho acabaràs?
Ja he acabat.
No, mira el terra i les taques dels vidres.
He fet tot el de la llista.
He fet el que deia en Terry.
- Tot fet. - Mira, tio.
Les coses es poden fer bé o es poden fer malament.
Perdó, no pretenc faltar al respecte, però ja no és feina seva.
- Ah, ja ho entenc. - Sí.
Bé, suposo que hauré de dir a en Terry
que el meu substitut gairebé perd el pop.
- Li trucaré a casa. - No.
Perdó, d'acord. Necessito els calés... la feina.
I en Mark està bé.
- Marcellus! Es diu Marcellus! - Perdó, en Marcellus.
Està bé i ja no deixaré més la porta oberta.
Ho prometo.
Si us plau, no ho digui a ningú.
No ho digui a en Terry, No té per què saber-ho.
Què fa? Per què s'asseu?
Suposo que puc no dir-l'hi ara mateix.
Sí.
- Si em promets treballar amb serietat. - Sí.
I, si t'hi esforces, t'ensenyaré ben contenta
com fer bé les coses.
És clar, sí. Em pot ensenyar a fregar, si vol.
Així m'ho agraeixes? Et regalo...
Els humans i llur xerrameca incessant.
Si callessin,
potser emprarien millor els globus oculars.
Perdó pel noi, o senyor, el que sigui.
He vingut perquè et volia dir
que me'n vaig a Charter Village.
Tant de bo em poguessis dir si he fet el correcte.
Com l'aturo en sa fugida de casa?
Si no fos per sa visió inferior,
potser veuria que aquest mascle de poques llums
pot oferir més que no ho suggereixen ses maneres.
En efecte, m'adono de la mateixa tristesa als seus ulls.
Guaita'l! El treballador.
- La furgoneta funciona? - Sí.
- En Pete m'ha donat un mes per pagar. - Com va la feina?
Un somni fet realitat.
Ho puc arreglar, això i el que calgui.
Vull merèixer quedar-m'hi.
No t'hi preocupis, fill.
M'agrada la companyia.
- No vols dormir al sofà? - No, estic bé, però gràcies.
- Bona nit. - Bona nit.
Ni de conya.
Sí, agafa això. I, si no va bé, agafa això altre.
No tocaré el xiclet d'un nano.
No et dic que el masteguis, sinó que el desenganxis.
Ara, treu tota l'aigua.
Tota l'aigua fora. Esforça-t'hi bé.
- Ja m'hi esforço. - Quedarà tot moll.
Frega fort, que s'hi enganxa de tot.
Neteja-ho bé.
Als nanos els agrada llepar-ho.
Quasi no es veu. És part del terra.
S'enganxa a la sola de la gent.
Moviments circulars. Amunt i avall, no. En cercles.
Si fas amunt i avall, deixa taques. Vinga, va. Sí, molt bé.
No en surt res.
I tant que sí.
Crec que, si ho rasco, es veurà més.
Hi deixaré un forat.
Trigues més queixant-te que rascant-ho.
No, no has acabat. Hi has de fer un nus.
- Si no, caurà al fons. - Ja està bé.
No ho està.
Les coses es poden fer bé o es poden fer malament.
Ja ho sé, ho has dit com 600 vegades.
Que ta mare no et va ensenyar res d'això?
No, no s'estava gaire a casa per ensenyar-me res.
Oh, em sap greu.
Hi faré un nus el pròxim cop.
Tova, soc la Mary Ann.
L'Ethan m'ha dit que has caigut.
Espero que no et faci gaire mal.
Avui et portaré un estofat.
Si necessites res, truca'm.
Hola, soc la Jessica Snell de la immobiliària Olympus.
Era per confirmar la cita. M'alegro de vendre-li la casa.
IMMOBILIÀRIA OLYMPUS
Tova?
Barb! És ella! Què fas al poble?
Hauries de ser a casa, descansant.
Vaig a la merceria.
Doncs passa un moment.
Organitzem la festa de comiat de la Mary Ann.
Sí, passa.
Ah, que bé.
Per fi! Sabíem que vindries un dia d'aquests.
He d'anar a la merceria. Tenen l'últim cabdell de fil verd...
D'acord, però, primer, què penses de la rebotiga del Blue Canoe?
- Què? - Per al berenar de comiat.
Li encanten els panets.
Però no cal que totes els patim.
Crec que el meu rul·lo treu fum.
- Harriet? - No me n'oblidi.
És veritat que un vagabund et substitueix a l'aquari?
No és cap vagabund.
L'Ethan m'ha dit que busca una persona que li deu diners.
És de la màfia. És claríssim que és un mafiós.
Qui deu buscar?
En Simon Brinks.
Sí, costa molt trobar-lo.
Sí, deu ser a propòsit. És una persona de perfil alt.
Ho sé. És un magnat immobiliari totpoderós.
L'únic és que agrairà qui ens posi en contacte.
Pensava que a vostè, una agent immobiliària exitosa,
potser li interessaria ser-ne l'heroïna.
Té una nova construcció al centre.
Potser tinc el número del capatàs.
- De conya. - Vaig a mirar.
Jessica?
I la Jessica?
Acaba d'entrar. M'està ajudant amb un negoci important.
Ja, és clar. Jessica!
Què vols dir amb això?
Vull dir que la Jessica ven cases que valen milions
i que, bé, ets imberbe i dus la bragueta abaixada, així que...
- Renoi, Avery! - Has tornat a apagar la caldera?
Per reduir factures.
No tothom es dutxa a la feina.
Bé, faig esport abans de treballar i et pago el lloguer.
Si us plau, deixa l'aigua en temperatura normal o tornaré demà.
Estàs bé? Sembles preocupat.
Sí.
Perdona, qui era?
- No soc imberbe. - Com dius?
Només dic que em puc deixar barba. Una barba ben espessa.
O perilla o bigoti.
Qualsevol vell facial.
Ah, bé, doncs ara podré dormir tranquil·la de nit, gràcies.
MAREA SALVATGE
Ei, perdona.
Sempre tractes els clients així?
Perquè anava a comprar una planxa de surf, però ara ni de conya.
Anaves a comprar planxes de surf?
- Sí. - Renoi.
Ja, doncs són planxes de rem.
Bé, jo en dic planxes de surf.
El client sempre té la raó.
Són diferents, i puc parlar com vulgui perquè la botiga és meva.
Ja, total.
Ets... Aquest lloc és teu?
- Sí. - Però deus tenir la meva edat.
Ja, crec que això és cosa teva.
Sembla que vius al cotxe.
Ja, doncs jo almenys tinc un cotxe.
És una càmper fastigosa on ma mare va patir una sobredosi.
- Així que... - Ah.
Perdona.
Perdó, he estat una maleducada.
A mi em sap greu.
Et fa mal el coll?
Sí, dormo en un matalàs d'espuma...
No és el pitjor.
Té, prova això.
És un bàlsam amb oli de CBD.
- Ah, estic bé, gràcies. - Tu agafa'l, convida la casa.
Ets molt amable, gràcies.
- T'oferiria una dutxa... - En seria una de freda.
- Ja. - Bé, aniré a banyar-me amb això.
D'acord.
No.
- Ni de conya. Perdó. - Mira per on vas!
- Tranquil, tio! - Eh!
Agent!
Ja me'n vaig.
- Les proves no enganyen. - Hi he estat cinc minuts!
- Tingui una mica... - Eh, calmi's.
- Senyora Sullivan. - Oh, no.
M'han dit que ha caigut. Es troba bé?
Estic bé. Em fa mal, però...
Mare de Déu, espero que per culpa meva el meu amic...
- Cameron. - ...no tingui problemes.
Ha sigut molt amable duent-me en cotxe per fer un encàrrec.
Li pagaré jo la multa que tingui...
No, no passa res.
- D'acord. - La següent, aparca millor, eh?
- D'acord. - Ja.
Aparcarem millor, no molestarem.
- Puja al cotxe. - D'acord.
- Adeu. - Adeu.
Gràcies.
Déu meu, que idiota.
Què? I ara, estava fent la seva feina.
No pots ignorar flagrantment les normes. i sorprendre't de les conseqüències.
No estava fent res "fragantment", sinó que...
Ecs...
Està bé, no és...
Espero que deixis l'entrada de l'Ethan més neta que això.
Sí, però no he tingut temps...
Et faré oli de llimona i vinagre per netejar això.
Ah, que bé, gràcies.
De res.
Mare meva.
- Adeu. - Adeu.
Perdó, creia que ens veuríem al despatx.
Bé, sí, però m'han entretingut.
Aquesta és la casa. Mon pare va fer una cabana.
Té les seves coses,
però la vista és excel·lent.
Ah, no era broma.
I tant que no. Oi que és bonic?
- Els detalls són increïbles. - Gràcies.
Deia que hi havia un segon dormitori?
Sí, és al fons a la dreta.
És una casa preciosa.
Té caràcter. Es vendrà ben de pressa.
Sí, Jessica, m'agradaria que no en diguessis res.
- Encara no he dit que me'n vaig. - Ah, d'acord.
I, ja ho sap, atès que és un poblet
i que la gent parlarà tant sí com no,
valdrà més netejar bé les habitacions
per evitar res que recordi...
cap tragèdia.
Perdona per fer tard. Intentava contactar amb en Simon.
Per fi m'ha parlat el tio de la discoteca
i diu que podríem tenir una oportunitat a la tardor.
Crec que és... Què?
Volíem fer un Zoom perquè...
Bé, pensem que Salsitxa d'Arna hauria de fer una pausa.
Potser una pausa permanent.
Què vols dir?
Mira, és que no hi ets
i nosaltres serem pares.
Sí, però tornaré aviat i podeu dur el bebè de gira.
Tio, no vull portar el bebè de gira.
Perdoneu, però què dieu? És el nostre grup.
És el nostre grup, la nostra vida.
Vinga, tio.
És divertit, però no és la nostra vida.
Has vingut a quants assajos? A la meitat?
- No. - Els del menjador.
Crec que no ho enteneu.
Estic a punt de guanyar una gran suma de diners.
- Cam. - Faré un àlbum.
- Amb l'àlbum guanyaré diners. - Cam.
Col·lega, t'estimem. Parles molt, però mai no fas res.
I llavors se m'inclina i em diu suaument:
"Sap què?", em diu. "Atès que la gent parlarà tant sí com no..."
Ja sé com parla la gent.
Xafarderies i rumors. Vull dir, és...
Encara em miren com si...
Quina hora...? On és en Cameron?
Oh, càson dena.
La van danyar temps enrere, però encara sent la ferida oberta.
L'entenc.
Jo també visc sota la mirada de veïns horribles,
un recordatori constant de la meva pitjor ferida.
Preferiria no parlar-ne.
- Cameron! - Estic acabant això.
Fas una hora tard.
Havia promès a l'Ethan que li arreglaria la porta i això faig.
No m'importa el perquè. Tens feina i responsabilitats.
Què et passa? Estic fent un favor a un amic teu.
- I he tingut un dia de merda. - No cal que m'ho diguis.
I no cal que m'ajudis. Ja sé fregar un coi de terra, d'acord?
Bé.
Bé. És la teva vida i la teva feina. A mi què m'importa.
Què ha passat?
Ha vingut a cridar-me que faig una mica tard.
Càson dena, Cameron. Jo et vaig recomanar a la feina.
No és culpa meva, d'acord?
És boja. Sempre: "Les coses es poden fer bé o es poden fer malament."
És tot el que té.
Perdona, no sabia que estàveu embolicats.
I ara!
Però n'ha passades moltes.
Morint-se-li el marit de malaltia i perdent el fill així...
I tot l'horrible que diu la gent.
La Tova tenia un fill?
No em pertoca explicar-ho.
Però et diré una cosa:
és una dona meravellosa...
i era una mare meravellosa.
OLI DE LLIMONA VINAGRE
Aquella nit, la dona de la neteja no va tornar.
Ni la següent.
Com us podeu imaginar, la vaig enyorar.
Què?
Cercles, ja.
Millor? T'agrada més?
Servirà.
Però, llavors, va passar una cosa.
El cadell va començar a conversar.
No bona rotllo de poble petit.
Està objectivament bona.
Potser massa bona.
Molt probable.
I, quan començava, ja no parava.
Parlava del seu desig per una companya.
Vols res?
I de la mare que el cansava, però que no el cuidava.
Era més pocatraça que jo.
I jo ho sabia.
Fins i tot de petit, sabia que tenia problemes.
D'una infantesa passada mudant-se del niu d'una tieta
al d'un amic i al d'un desconegut.
I de les notícies de la mort recent de la mare.
Al cau amb rodes on ella s'havia amagat durant anys.
Em van dir que "heretava" la furgoneta, saps?
Com si fos un... regal.
Però, en realitat, és un forat de merda.
Allà, hi va trobar relíquies del passat.
Tresors dels seus pares.
I un anell que pertanyia al seu pare.
Que només revelà que adorava... les anguiles.
Sí, Simon Brinks.
És molt important que parli amb ell.
I era aparentment ben esquiu.
Hola?
Sí!
Sí! Perdó.
Suposo que la seva xerrameca era il·luminadora,
però també esgotadora
i em preocupava haver perdut l'oportunitat d'ajudar la dona de la neteja.
- Jo no he agafat la birra. Deixa'm estar. - És mentida!
- Erik, no te me'n vagis. - Deixa'm estar!
Erik, podem parlar sobre ahir?
No, mama. No entris.
S'hi havia de fer alguna cosa.
No he deixat les portes obertes, però hi he mirat i, bé, no l'he vist.
D'acord, ara vinc.
L'he vist quan he entrat
i l'he tornat a veure quan passava l'aspiradora.
Després, he vingut a dir-li bona nit, però no hi era.
- A dir-li bona nit? - Sí.
Ah, bé.
No.
Ah, guaita'l.
T'està prenent el pèl.
- Els pops som mestres de l'engany. - Sí.
Que divertit. Una broma divertida.
Ens adaptem a qualsevol entorn per enganyar i manipular els veïns.
Aquesta nit, un simple camuflatge ha bastat
per atreure la dona de la neteja cap al cadell.
J o també m'alegro de veure't, amic.
Què fot?
Et burxa.
Vinga, no et farà mal.
Mare meva.
Ja hi tornàvem.
Aquella sensació coneguda.
Perdó per haver estat un idiota l'altre dia.
Feies bé cridant-me l'atenció.
Has trobat la persona que buscaves?
No.
En Simon Brinks no vol que el trobin fàcilment.
- En Simon Brinks, el desenvolupador? - Sí.
Quin greu. Vull dir, els acords immobiliaris són complicats.
No, no és per un acord. És mon pare.
Vull dir, tècnicament.
Biològicament o com es digui.
Va deixar ma mare quan estava embarassada.
No sabia qui era fins fa uns mesos i he descobert que és ric de cagar
així que he vingut a buscar el suport dels 18 anys d'infant que em deu.
Però no el trobo.
Bé, doncs va deixar de conèixer... una persona molt valenta.
- Gràcies. - De res.
Tots vuit braços meus estan coberts de ventoses,
capaços de tacte, olfacte i gust.
Els senyals que percebo amb un toc
queden fora de la comprensió limitada dels humans.
En efecte, dec tenir més intel·ligència en un sol tentacle
que un humà en tot el seu crani.
Malgrat que la visió se m'enfosqueix dia rere dia,
les ventoses ho han detectat:
la dona de la neteja i el cadell comparteixen una aflicció similar.
Ajudar-ne un podria sanar l'altre.
Mare de Déu!
Com ho has fet?
L'Ethan m'ha ajudat. Hem tret el vidre i l'hem netejat amb acetona.
Que amable.
Sabia que et faria contenta.
Mira, estava pensant...
Quan has buscat en Simon Brinks, has mirat la guia telefònica?
La guia telefònica?
- Aquí vius? - Sí.
Espera, et portaré les guies.
Està bé.
Per què cony treballes en un aquari?
M'agrada estar ocupada.
Ostres, la fusta és fantàstica.
La tarima està una mica desenganxada.
Les meves trampes mortals. Les Teiximpletes m'ho diuen sempre.
- Les qui? - És aquí.
Guaita'l, "S. Brinks".
Sí, just aquí.
- Me cago en la puta. - Doncs...
Sí, aquí el tens.
- Prem el botó. - D'acord.
Res de res.
Desconnectat.
No et pots rendir tan fàcilment. Mira, tens una adreça.
És a Elsbeth, a 80 km d'aquí.
Ni de conya la meva furgo aguanta 80 km.
Jo tinc cotxe.
Conduiria jo, però no vaig per l'autopista.
Jo podria conduir.
Què és això?
És el meu grup.
- Tens un grup? - Sí, Salsitxa d'Arna.
Salsitxa d'Arna?
Sí... No ha sigut idea meva.
Bé, té... ritme.
D'acord, i què t'agrada?
Kenny G i Michael Bublé? Tens CDs per aquí?
- Què tens? Ni de conya, cassets? - No.
- De la vella escola. - No són meus.
Mudhoney? Per què tens tan bon gust musical?
- No els vull sentir. - Mare meva.
Radiohead? Fa com 20 anys que no els escolto.
- De debò, no els vull sentir. - D'acord, només una cançó.
- D'acord. - Mare de Déu, no.
Tova, aquesta és "I Can't".
Segurament, és la cançó més infravalorada de Pablo Honey.
No, és massa soroll.
Sona millor si et destapes les orelles.
Escoltarem tota la cançó. Normes de ruta per carretera.
- Què? No. - Espera, no. Què fas?
Res de mòbil quan es condueix.
- Normes de ruta per carretera. - D'acord.
A veure.
Una tal Avery diu que la fibra de vidre...
Per què ho tens tan petit?
Eh, no pots llegir els missatges de la gent.
És l'Avery de la botiga de planxes?
Sí.
Que sortiu junts?
No, només... ens escrivim.
Vull dir, més o menys. M'ho... prenc amb calma.
Bestieses. Què vols que li digui?
No vull que li diguis res.
Li contestaré demà. Deixa el mòbil.
Si realment t'agradaria sortir mai amb algú com l'Avery,
no has de fer el préssec.
No faig el préssec. Se'n diu lligar. Lligo.
Que lligues? Lligar no és res. És parlar, mirar-se i...
Tot l'important comporta temps i esforç.
D'acord.
- Què és això? - El què?
- Això. - El què?
- L'estàs trucant. - No, i ara.
- Tova, penja el mòbil. - Jo no l'he trucat.
- I tant que la truques. Penja, Tova! - I ara.
- Hola? - No!
Hola, Avery.
- Sí. T'he trucat jo o m'has trucat tu? - Penja ja.
No, soc la Tova Sullivan.
- Mare meva. - Soc al cotxe amb en Cameron.
Està conduint, així que no et pot escriure.
Perdó.
Li agradaria demanar-te una cita com Déu mana.
Potser podríeu anar a remar un dia.
Què fas?
Bé, t'ho he de dir, fa molta companyia, però...
Sí, bé, que no ho són tots? Sí.
Diumenge va bé?
Diu que va perfecte.
Sí, crec que és...
- Sí. - Crec que és aquesta.
Bé, doncs, vaig...
- Vaig cap al timbre. - Sí.
Sí.
És una estupidesa, oi?
Això és assetjament tècnicament, no?
Cameron, para. Mereixes que et dediqui un temps.
- D'acord. - Respira fondo. Deixa-ho anar.
- D'acord. - D'acord.
- Sigues educat. - Sí, d'acord.
I esquena recta!
Hola, estic buscant en Simon Brinks.
En Simon? I per què cony hauria de ser aquí?
La seva adreça surt en una guia.
Tu qui ets? Un marica?
Deixa'm estar abans no truqui a la poli.
- Fot el camp! - Perdó.
- No, no ha anat bé. - Què ha passat?
- Estava emprenyat. - Per què?
No ho sé, però no ho vull esbrinar.
No, no hem vingut fins aquí perquè ens insultin.
- No! - No, Tova. Què fas?
- No. - De cap de les maneres.
Tova, creu-me. Ho dic de debò. Tova, para!
- Cago en la puta... - Vergonya!
- Disculpi-la, senyor. - Qui cony ets?
Soc la Tova Sullivan i aquest jove ha viatjat milers de quilòmetres.
Doncs, si no surt de casa meva, l'engegaré a casa seva a puntades de peu!
Escolti'm bé, senyor.
Ha escollit donar-li una segona oportunitat.
Tova, no és en Simon.
Ja en tinc prou. Torna a dir aquest nom...
- Tu, torna-hi! - Som-hi.
- Foteu el camp, collons. - Anem.
- Ja marxem. - Vinga, figaflor!
- Va, puja al cotxe! - Ja marxem!
- Faig el que puc. Ja hi soc. - I no torneu!
Era una pistola?
- Sí, crec que sí. - Mare de Déu.
- Cinturons. No, espera! El cinturó! - No tenim temps!
Bé... Et diré una cosa. Aquell home no és família teva.
No ho és.
Surt per aquí. Agafa aquesta sortida.
Com coneixes aquest lloc?
Sempre m'han agradat les platges tranquil·les.
L'Erik és el meu fill.
De petit, li encantaven les estrelles de mar
i el meu marit, en Will, l'ajudava a collir estrelles tot el dia.
Excavava a la sorra i aixecava pedres.
Sembla un bon pare.
Sí.
Era molt bon pare.
Llàstima no haver trobat en Simon.
Oh, no. És... molt típic d'aquest estiu.
Se m'espatlla el cotxe, se'm separa el grup, ma mare... mor.
Abans de marxar, sempre em deia
que content estava mon pare de tenir un fill.
M'ho deia sempre. No sé per què. Jo em sorprenia.
Per què calia resfregar-m'ho?
Però crec... No ho sé. Suposo que hi volia creure o...
I, quan vaig saber com es deia i vaig trobar aquest anell, jo hi...
Jo hi vaig haver de creure també.
Era com si delirés.
Bé...
De vegades, cal delirar.
Sincerament, no tinc ni idea de què faig.
Si m'he de quedar o he de marxar, i a on,
o per què soc aquí.
Ja, sé com et sents.
Dia 1.423 en captivitat.
Mare meva, què és això?
El què?
- No! No has sigut capaç... Mare meva. - Vaja, ha sigut sense voler.
No m'apropo a casa,
però, gràcies a la meva intel·ligència, veig que els humans caminen a la simbiosi.
Tenim feina per fer.
- Cameron? - Sí?
- Ets aquí. Hola. - Ei, Tova.
Que bé. En Terry t'ha volgut trucar.
T'has deixat la clau, te l'he duta.
- Té. - Gràcies, Tova.
Perfecte. Me n'he d'anar. Adeu.
D'acord. Ves-hi.
- Tova! - Sí?
- Que no vols prendre una cervesa? - No, gràcies...
Ah, Ethan. Et vull donar les gràcies per proposar en Cameron com a substitut.
És... Ha sortit molt bé, gràcies.
No m'has d'agrair res,
però...
et voldria convidar a un te.
- Rubor... - D'acord.
- ...un dels molts defectes dels humans. - Està bé.
El seu canvi de color no els ofereix protecció.
A diferència dels pops, hi crida l'atenció quan es volen amagar.
- Tova, que hi ets? - Tova?
Ei!
- Tova! - Així aneu vestides?
Què feu aquí?
Hem vingut a preparar-te per a la cita.
- No. - He portat galetes.
Qui us ho ha dit?
- A veure. - Què?
Duràs aquestes arracades?
- Sí, m'agraden. - Prou.
- D'acord, i això? Té, el meu collaret. - No el vull.
- He dut una jaqueta. - No la vull.
Al menys, pinta't els llavis.
Noies, és una bajanada. No és cap cita.
Prendré el te amb l'Ethan.
Prendràs una copa amb un home que clava els ulls en tu de fa un any.
No clava els ulls en mi.
Tova, està boig per tu. Tal com hauria de ser.
Ets un bon partit.
Mare de Déu, estàs sonad...
- És una cita? - Si s'afaita la barba, ho és.
No, és l'etiqueta.
Si és una cita, durà una camisa. Si només és te, anirà informal.
El més important: portes protecció?
- Barb! - Barb, baixa dels núvols.
Ha vingut. Ens hem d'amagar.
- A on? - Rere el sofà.
- Sortiu per la porta. - No, ens quedem a dins.
Calleu per primera vegada a la vida.
- Hola, Ethan. - Tova, estàs molt guapa.
Gràcies.
Perdona que faci tard, m'havia d'afaitar.
- A punt? - Estàs molt bé. I tant.
Sí, quan estiguis llest, posa't dret.
Sí.
Està bé...
No, crec que em quedaré aquí sota una mica més.
Crec que n'aprendràs més si t'aixeques.
Sí.
- Vinga. - Doblega una mica els genolls.
Ja ho tens.
- Guai. - Ho fas cada dia.
De vegades dues vegades. És molt meditatiu.
Sí, i tant, és molt relaxant.
- Tu m'has demanat la lliçó. - No, ha sigut la Tova.
Jo hauria estat content normés parlant de les planxes.
Dec ser massa alt per a aquest esport.
Això no importa.
Crec que... Sí, jo en dec ser l'excepció.
La roba t'ha de tallar la circulació cap al cervell?
Cal que et faci l'efecte que et desmaiaràs.
Vol dir que va bé.
- Ah, d'acord. És el cas. - Saps què?
Val més estar callat. T'ajudarà a concentrar-te.
D'acord.
Quan em vaig jubilar de la dàrsena,
vaig seguir els Dead durant un any o dos.
- A qui? - Als Grateful Dead.
- Ah. - Sí.
Era un grup meravellós.
Més aviat, una família.
Vaig començar a fer art. Vaig fer una mica d'art al carrer.
Llavors, em vaig adonar que el que més gaudia era la gent.
Així que, quan el Shop-Way es va posar en venda, m'hi vaig llançar.
Ha passat tota una vida.
Que no vols estar mai sol?
No.
No, m'alegra veure gent cada dia i veure com li canvia la vida.
Bé, ets ben diferent de mi...
L'aquari és un refugi per a mi per fugir de la gent.
Però no hi estàs sola.
Hi ha moltes bèsties que et fan companyia, eh?
Sí, és veritat. Sí.
És veritat.
Sempre has volgut tenir una botiga de planxes?
No, tenia altres plans, saps?, però la vida va com va i...
Els meus vint van ser desastrosos, m'he fet bona adaptant-me.
Però estic contenta d'on estic.
Jo ara m'estic adaptant, si fa no fa.
- Saps? - Com va?
Bastant bé, perquè soc músic, el meu grup s'acaba de separar
- i visc en una furgoneta i... - Vas sobre rodes, doncs.
- Sobre rodes, totalment. - Sí.
- Ets músic, què toques? - La guitarra.
Mola. Quant temps fa?
Tant com recordo.
Ma mare va marxar quan era petit i només tenia la seva guitarra.
Diguem que no podia deixar d'aporrinar-la.
Mola molt que n'hagis après tot sol.
Quina música toques?
Són cançons tristes, acústiques i de cantautor sobre amor i desamor?
- T'agraden les romàntiques i acústiques? - Sí.
Com ara de noi trist...?
Què passa? M'agrada que et facin sentir coses.
Deus haver sortit amb molts tios que se t'apropaven
- i volien córrer... - Et sona?
- Si em sona? Són... - Sí.
- "Cantaré una acústica que he compost". - Totalment.
Es retiren els cabells de la cara i deixen de plorar per a...
Què fots...?
No! Mare meva!
- Més vi? - No.
- Oh, no. - D'acord.
Oh, aquell concert.
Vaig travessar tot el país quan van tocar a Milwaukee.
El públic va embogir quan van tocar aquesta cançó.
Tots drets.
Quina nit!
Ostres!
- Què me'n dius? - No, Ethan.
- I tant, vinga. - No, no en sé.
Renoi.
Ethan, jo no en sé, de debò.
Ethan, em sap greu!
Quin greu!
Estàs bé?
- Em podries dur a casa? - Sí.
- Encara tens fred, eh? - Sí.
Bé.
Gràcies.
Mama, m'ajudes amb les mates?
Sí, és clar.
Ves cap allà. Ara vinc, d'acord?
Què?
Així no és com et volia dir que tinc un nano.
No és un nano, si té bigoti.
- Gràcies! - D'acord, ves-hi. Gràcies, cel!
No, tranqui. Hauria... Hauries d'anar a ajudar-lo amb les mates.
- És que... - T'hi pots quedar.
- No... - No tens per què...
Hauries de fer números i jo he de...
No, Ca...
Soc idiota.
L'he cagada del tot. M'ha agafat...
Oh, els tediosos rituals d'aparellament dels humans.
Fins i tot la dansa sincronitzada del cavallet de mar només dura vuit hores.
- Després vinc jo. - Gràcies a Déu.
Ja puc tornar a observar com creixen les algues.
Li he abocat el vi. He espatllat tot el pícnic.
Per sort, només li he tacat el coi de samarreta vella.
- La dels Grateful Dead? - No ho sé, suposo.
Vull dir, no podia ser una cita de veres.
No duia una samarreta de debò.
Oh, no! És del concert al Memorial Stadium.
És la seva propietat més preuada. La té emmarcada a la paret.
Una samarreta?
Sí, n'hi ha poquíssimes. Crec que val milers de dòlars.
- Què? - Sí.
Mare de Déu.
Està malament que em senti millor sabent que no només jo l'he cagada?
Sí, està malament.
Pel que m'has explicat,
no crec que hagis espatllat res, de debò.
- No ho sé. - Té.
Té un fill, però ha buscat temps per estar amb tu.
Deu voler dir que li agrades
i crec que una disculpa genuïna et pot donar una segona oportunitat.
Si t'agrada de debò, has d'intentar passar-hi temps i...
I esforçar-m'hi, ho sé. Així és com mostres interès.
- Sí. - Les teves frases se m'enganxen.
- Bé. - De debò, m'agrada molt.
No ho sé, fa que vulgui... estar preparar i...
Oh, que romàntic.
No ho és, està malament.
Vull dir, ja estic fent plans estúpids.
Com ara, inscriure'm en un micro obert d'aquesta nit
en un bar a on la volia convidar,
i hauria mirat de cantar tot i que no sé cantar.
Igualment, hi hauries d'anar.
I toco per a ningú?
Bé, no. No per a ningú.
Encara t'enyoro, Carrie.
Encara et necessito, Carrie.
- No, és una bajanada. Marxem. - No!
- Sí. - Et vull sentir. Fes-ho per mi.
No soc cantant. Millor agafem unes birres.
Ara toca música, no cerveses.
D'acord.
Si deixes el tio de la feina...
D'acord, a l'aventura.
Si deixes el tio de la feina...
Un aplaudiment per a en Tim.
Bé, doncs avui tenim un músic nou.
En Cameron.
Doncs sí, soc en Cameron.
Fa poc he sentit aquesta cançó de Radiohead
i he pensat a cantar-la amb menys soroll.
Si us plau, oblida les paraules
que he deixat anar.
No he estat jo.
Ha estat un dubte estrany i assetjador.
Silenci!
Em continua repicant la gàbia.
Res en aquest món no ho reprimirà.
Tanqueu la boca!
Vull sentir la música!
Encara que potser sí,
encara que ho intenti,
no puc.
Encara que potser sí,
encara que ho intenti,
no puc.
Tantes coses que em mantenen...
que em mantenen sota terra.
Tantes paraules que no...
que no trobo mai.
Si ara m'abandones,
m'ensorraré com mai.
Com mai.
Encara que potser sí,
encara que ho intenti,
no puc.
Encara que potser sí,
encara que ho intenti,
no puc.
Encara que potser sí,
encara que ho intenti,
no puc.
No puc.
Sí!
- Cameron, ha estat espectacular! - Gràcies. Ja podem marxar.
No! Ara bevem.
- Gràcies a Déu. - Sí.
Compte amb les trampes mortals. Te les he d'arreglar.
- D'acord. Renoi, espera. - Has de trepitjar on soc jo ara.
Espera, que vinc.
Per què en tens 18?
M'he torçat el turmell i em tracten com si fos invàlida.
- Les Teiximpletes. - Les qui?
Les meves amigues.
Les del club de teixir. Les Teiximpletes.
Sí.
En Will no entendria mai per què som amigues.
Quan els nanos eren petits, estava bé.
Ara em sento bastant fora de lloc.
Bé, són molt bones cuineres. Unes xefs excel·lents.
A l'Erik li encantaven els estofats. Qualsevol. "Dona'm un estofat."
Quan va fer 13 anys, li vaig dir que podia convidar uns amics
i li vaig fer el seu plat preferit, el Flygande Jacob.
És un plat suec.
Té curri, pollastre, cacauets i bananes.
Quin fàstic.
Això és exactament el que van dir els seus amics: "Ecs, quin fàstic!"
I l'Erik va dir: "Ecs, quin fàstic!"
Però em vaig llevar a mitja nit i el vaig enxampar menjant-ne,
tot fred, directe de la nevera.
I em va mirar:
Com vam riure!
Ben sorprès.
No discutíem mai. No ben bé.
De debò.
Tret d'una vegada.
Estava molt... diferent.
Reservat, s'escapava de nit i robava cerveses a en Will.
En Will pensava que hi havia una noia. Hi havia d'haver un noia, deia.
Normalment, n'hi ha una.
Quan ho vaig preguntar a l'Erik, es va emprenyar,
va destrossar un dels cavallets de Dala de ma mare i...
i li vaig cridar.
Li vaig cridar molt fort.
Se'n...
Se'n va anar donant un cop de porta.
L'endemà, no va sortir de l'habitació. No en va voler parlar amb mi.
Aquell vespre, va anar a navegar, una cosa que feia sempre.
No en va tornar.
Vaig...
Em... vaig asseure a esperar-lo al moll.
El vaig esperar.
Tres dies després, en van trobar la barca.
La corda de l'àncora estava tallat,
tal com en Will li havia ensenyat si mai encallava a les roques.
Va ser una molt mala nit, molt ventosa.
Va ser un accident, n'estic...
Estic segura que va ser un accident.
Va ser un accident.
Però un...
Un agent de policia em va preguntar si potser...
Si potser...
Si potser no s'havia lligat la corda...
al turmell...
i havia saltat.
I llavors... la xafarderia i els rumors i...
Vaig deixar d'escoltar.
Però no el vaig veure més.
No he sabut mai si encara...
Si es va...
morir estant enfadat amb mi.
No, els nois són... A aquesta edat són idiotes, saps?
Segur que no hi va donar més voltes.
He de descansar.
D'acord.
Té les ulleres.
Ah, gràcies.
Busca un coixí i dorm al sofà. No agafis el cotxe.
Sí, no et preocupis. Ja m'espavilaré.
- D'acord. - Compte amb els esglaons.
- Cameron, desperta't. - Què?
Amunt, ens hem adormit. Són quasi les 12! He d'anar al dinar de la Mary Ann.
Ostres, no sé si tinc ressaca de cervesa o d'estofat.
- Ja tinc les flors... - M'he d'acabar de vestir.
Hola.
Bé, ara estem sota la ventilació.
Mama, no tornarem a canviar de taula.
Podia suportar una taula rodona, tresor,
però només si hi havia silenci.
Ara hi ha soroll i aire.
- És clar. - Ja hi som.
- Oh, gràcies. - Que bonic.
- Hola a totes. - Ei, Tova.
- Ei, Andie. - Tova, estàs espantosa.
Deu estar cansada.
Ha passat la nit amb el mafiós vagabund.
- Renoi! - M'alegro per tu!
Podeu parar? No és cap vagabund i no és pas de la màfia.
No, només el vaig veure en directe.
Què feia?
Música. Una cançó meravellosa.
I després em va tornar a casa i ha dormit al sofà.
Feia olor de cervesa.
Andie?
Adam, què fas aquí?
Hola! És la meva esposa, l'Eliza.
- Hola. - Hola.
El mes que ve tornarem a viure aquí.
- Vaja. - Vius aquí?
No, he vingut de Portland a ajudar ma mare, que es muda.
- Recordes la Mary Ann? - Hola.
Les seves amigues Janice, Barb i Tova.
- Hola. - Hola.
- Tova? Tova Sullivan? - Sí.
L'Adam no feia broma, és un poble petit.
- Acabem de veure la seva casa. - Com?
La seva és la bonica de la cala, oi?
Sí.
És ben especial. Estic segura que tindrà moltes ofertes.
Tova, de què coi parla?
Que vens la casa?
Que no ho havia de dir?
No, tranquil·la. No passa res. Ha sigut un plaer, i tant.
A veure...
D'acord. Venc la casa.
- Què? - Sense dir-nos-ho?
L'Ellen Brown s'acaba d'instal·lar al pis del fons.
- Tinc casa. - On?
A Charter Village, a Bellingham.
És molt lluny!
- Aquella residència per a avis? És... - És per a golfistes jubilats.
M'agrada el golf. Vull aprendre a jugar-hi.
No, et quedaràs amb mi fins que algú de l'edifici mori.
No, no m'importa el teu edifici.
Tova, és una bajanada. No et mudaràs a Charter Village.
Bé, i què voleu que faci? Que me'n vagi amb els meus fills?
Molt bé, festaires. Qui vol una copa?
- Hola, senyora Sullivan. - Sí.
Em sap greu allò d'abans. No sabíem que era un secret.
Un error humà, tranquil.
És la mare de l'Erik, oi?
Sí.
Vam ser molt amics l'últim any d'institut. Era...
Era molt divertit.
I no m'he empassat mai el que diu la gent.
No ho hauria fet mai.
Aquell cap de setmana havíem quedat.
A l'alberg familiar.
Havia d'agafar unes cerveses i portar la noia que tant li agradava.
Espera, no tenia nòvia.
No sé què eren realment.
Vull dir, no en parlava gaire.
Com es deia...?
Era Daphne, crec. No, o Cassie.
No me'n recordo. Daphne o Cassie. Alguna cosa així.
- Adam? - L'esposa em crida. Està...?
- Sí, estic bé. - D'acord.
Bé.
Hi havia una noia.
Mare de Déu.
Hi havia una noia.
Sé què és, furgar.
Cercar sota esculls i roques.
Però la obsessió dels humans amb els objectes va més enllà.
Recorden amb ells.
Durant setmanes,
he buscat un objecte per ajudar la dona de la neteja i el cadell
perquè entenguin el que és summament aparent per mi.
Però aquestes missions ara em passen factura.
Els batecs se m'alenteixen.
I temo que, arribant la meva vida a la seva fi,
també hi arribi la d'ells
i que tots els involucrats romanguin amb un buit.
No.
Tova?
Encara estan tancats.
Daphne, Cassie...
No...
No. Mare de Déu.
- És per l'Andie. - Tova.
Vas demanar l'anuari d'últim curs?
- El...? - Tova? Què passa?
Teniu l'anuari de l'Andie?
Tova, ets a casa?
És que no el vaig demanar perquè no el volia.
Potser aquí.
D'acord.
Mare de Déu, és aquí!
A veure.
Daphne...
Daphne... Cassmore.
Guaita-la. D'acord. Cinc, set... Pàgina sis.
Guaita-la.
Me'n recordo.
Era nova l'últim any. Em sabia greu per ella.
Sempre anava amb en Simon.
No amb l'Erik?
No que jo record, no.
Potser l'Adam s'ha confós de nom. Fa molt de temps.
Potser.
I què demostra igualment, Tova?
Encara que hi hagués una noia.
No ho sé.
Que era feliç. No ho sé.
Sí que era feliç. Bé que saps que era feliç.
Mireu, em sap greu.
Sé que estàs passant un mal moment.
No vull ser una molèstia. Perdona'm.
Pots parar?
No ets cap molèstia.
Tova, ets amiga meva.
I això és el que fem l'una per a l'altra.
Saps que encara no m'he acostumat a dormir sola al llit gran de dalt?
Continuo al meu cantó i, cada matí, em sorprenc d'estar sola.
I ara he de deixar les meves amigues
i mudar-me a una ciutat on no conec ningú tret dels meus nets.
Em fa por.
Em fa por, Tova, i tant de bo en pogués parlar amb tu...
però estàs tan ocupada mirant de no ser cap molèstia
que has oblidat com ser amiga.
Vull dir, de què serveix?
De què serveix si deixes de viure?
Hola?
Tova?
Què estàs fent?
Perdona, no et volia espantar. He vingut a arreglar les trampes mortals.
No cal que m'arreglis res. Te n'has d'anar.
És que no agafaves el telèfon ni obries la porta...
No et dona dret a violar una propietat! Has de sortir d'aquí!
Perdona, creia que necessitaves ajuda.
No necessito ajuda ni que m'arreglis res!
No necessito res perquè em mudo!
Què? Per què? Quan?
Tan bon punt vengui la casa. Ara, ves-te'n d'aquí!
D'acord.
- Daixò... - Fora!
- D'acord, càson dena.
- Com ha anat? - No en vull parlar.
Senyora Sullivan, bones notícies. Tenim una oferta per la casa.
Només haurà de venir i signar uns papers. Parlem aviat.
Oh, Cameron.
Sembla que és un tret distintiu de l'espècie humana.
Habilitat comunicativa abismal.
¿Per què els humans no empren els seus milions de mots
per simplement explicar-se l'un a l'altre el que desitgen?
NÚMERO DESCONEGUT
- Sí, digui. - Hola. Despatx de Simon Brinks.
- Truco a en Cameron? - Sí, soc jo.
Tova!
- Com va el turmell? - Com nou.
Veus? Res millor que un descanset.
M'alegro que en Cameron hagi estat tan bé.
Ha resultat ser fiable, el noi.
- Sí. - Sí.
De fet, he vingut per a acomiadar-me.
Em mudo a Charter Village, enllà de la badia.
Si et sembla bé, em quedaré netejar un últim cop.
- T'enyorarem, Tova. - Ja.
Abans que comencis, et presentaré el nostre nou inquilí.
L'ha rescatat un grup a Alaska
en ferir-se un tentacle fugint d'una trampa per a crancs.
Una mica d'hora, però no m'hi he pogut negar.
Què vols dir, "d'hora"?
Avui, en Marcellus ha estat en baixa forma.
Marcellus?
Dia 1.431.
Potser el meu últim.
Perdona que no hi fos.
He estat ocupada buscant una noia, la Daphne Cassmore.
He capgirat l'habitació de l'Erik.
Quin greu.
He sigut una amiga horrible.
Em sap molt de greu.
Perdona'm.
Soc jo a qui li sap greu.
Jo t'he fallat.
Cameron?
Guaita't.
Has...? Vols anar a una taula o...?
Sí.
Érem inseparables.
Sí, ja, això sembla.
I què cony va passar?
No ho sé, Cameron.
Quan va marxar, vaig saber molt poc d'ella.
Tret que fos per tu.
S'enorgullia de tu.
¿I a tu et semblava bé...
no fer una merda per a ajudar el teu propi fill?
Cameron, creies que...?
Em sap greu.
No soc el teu pare.
Era la meva millor amiga, però no m'agraden les dones.
M'has d'entendre, mon pare m'hauria matat en saber-ho...
Em va cobrir per... treure-me'l de sobre.
- No sabia que creies que era ton pare. - Suposo que això...
Llavors no és teu?
Les meves inicials són SOB.
Com veus, no són les mateixes inicials.
Pensava que potser seria per la mascota de l'escola.
Perquè vol dir "anguila"? No, la mascota era un pirata.
Ningú no suporta les anguiles.
I qui cony era el meu pare?
T'ho devia dir, era la amiga teva.
No ho va dir a ningú.
No sé què dir-te, Cameron. Era jove i estava espantada.
Son pare era pitjor que el meu.
Estic segur que tenia por que la descobrís.
- Cameron, hola. On eres? - Què cony t'importa?
Escolta, perdona'm. No ho hauria d'haver fet.
Em descarregava amb tu.
Millor per a tu, ja no et molestaré més.
- Què vols dir? - He estat aquí atrapat...
per no res.
Com?
M'he tornat boig!
Aquest Simon Brinks no és el meu pare.
És el millor amic gai de ma mare i l'anell no és seu.
I de qui és?
No ho sé, del coi d'anguiles.
No facis això, Cameron. Escolta.
Està bé, no és ton pare i em sap greu, però no significa que hagis de marxar.
Aquí tens feina.
¿Creus que així vull passar la resta de la meva vida,
fregant aquaris i rascant xiclets de terra?
Cameron!
Si us plau, no marxis.
Aquí tens de tot, gent que es preocupa per tu.
Per això te'n vas, tu?
I en Marcellus, què? No li queda gaire temps, et necessita.
No és problema meu.
Cameron, ets millor que això.
No, i ara. No ho soc pas.
Cameron!
De tots els aquaris, n'havia d'escollir aquell.
Hi ha poques criatures més salvatges que les anguiles llop.
Tenir-ne una de veïna és prou càstig.
Però el meu odi és personal.
Amb la meva saviesa il·limitada, hauria hagut de pensar a vigilar més,
però costa de resistir l'encant del cranc de Dungeness.
Si no fos per la ferida, hauria evadit l'anomenat "rescat" dels humans.
Potser soc més vell i feble, però també soc més savi.
Aquesta vegada, he vingut preparat.
A més, no puc sinó enfrontar-me al meu enemic.
L'anell és la prova que necessito.
Què coi...?
Marcellus.
Et tornaré a l'aquari. Queda't aquí.
Mare de Déu.
Oh, guaita't.
Marcellus.
Bé, espera. T'hi ficaré, espera.
Déu meu.
Vinga, que t'hi torno. Som-hi.
Què feies, anant fins aquí?
Ja ho entenc.
D'acord.
D'acord, amic meu.
OLI DE LLIMONA
Som fora, Marcellus.
Veus que som fora?
Ja quasi ets a casa.
Aquesta és casa meva, Marcellus.
No me'n puc anar, és casa meva.
Però sé...
Sé que t'he de deixar anar a casa.
Tots dos sabem que no volies acabar aquí,
però m'alegro que en Terry et salvés...
perquè tu m'has salvat a mi.
Cap a fora.
Torna a casa, Marcellus.
Adeu.
Adeu, amiga meva.
Marcellus?
Mare de Déu.
Mare de Déu!
Marcellus.
Mare de...
Oh, Marcellus.
Mare de Déu.
Primer, m'enfonso com una àncora.
Els braços em pesen com roques.
I després, amb una batzegada,
em desperto.
No ho dic per donar-vos falsa esperança.
La meva mort és imminent,
però queda prou temps.
Tova?
Tova!
Tova.
Què fas...? Què...?
- Estàs xopa. - Cameron, has tornat.
Sí.
Les coses es poden fer bé o es poden fer malament.
On és en Marcellus? No el trobo.
L'he deixat anar a casa.
De debò?
Vaja.
Està bé, oi?
L'enyoraré, però.
Seuries aquí amb mi una estona?
Et vull ensenyar una cosa que en Marcellus ens ha deixat.
El què?
El meu anell.
- Com ha...? - Ha fet una visita a les anguiles.
El meu fill es deia Erik Ernst Lindgren Sullivan.
L'anell és seu.
El va donar a la teva mare, la Daphne Cassmore.
Crec que n'estava enamorat.
Tova...
Soc el teu...?
I creus que...?
Dius que en Marcellus ha esbrinat que ets la meva àvia?
No ho sé.
Soc...
No ho sé.
Vull dir...
No passa res.
M'enfonso nedant
cap a les profunditats del mar
amb cada unça d'energia que em queda.
La vida és a tot arreu.
Tan magnífica com recordava,
Fins que, per fi,
puc tornar a sentir-la
i a assaborir-la
amb cada part del meu cos.
Soc a casa.
Bressolat pel mateix sòl oceànic
que antuvi prengué un fill estimat
i pare desaparegut...
Tot aquest temps, he buscat qui no era.
Sí.
Tova!
Ei.
- Estic ocupada, així que... - Perdona, és que...
La teva vida és molt més gran que la meva.
I vaig entrar en pànic.
M'agrades molt
i m'encantaria ser part de la teva gran vida, si m'hi deixes.
Tova?
Sí?
Mare de Déu.
És la seva capsa dels records.
Tot allò que era seu.
És la teva mare?
Sí.
Et va posar nom.
És clar, la Diane Jones ha tingut problemes al genoll.
No deixarà de jugar al tennis.
Fa anys que dic que fa massa exercici.
Està obsessionada amb el rècord de dobles.
- Tova. Mira, va per la segona bufanda. - Pensava que vigilaves la barbacoa.
- La vigilo des d'aquí. - És un màquina.
- És clar. - No és tan petit, Avery.
L'has d'acompanyar. Tu acompanya-la.
- Ja sé què vol dir. - Entesos, no fa per a mi.
- Dos de tres? - No ho sé.
Vinga, a taula!
Crec que els macarrons et fan ullets.
Ja, me'ls menjaré tots.
- Ho diu de debò. - En vols?
Ara puc descansar, sabent que la dona de la neteja també és a casa.
GUIA DE MUSEU PREGUNTA'M EL QUE VULGUIS
Ja està, estrelleta.
I sé que a la meva substituta la cuidaran molt bé.
No ho veig. On és això?
No és una cosa, és una femella i es diu Agnetha.
La dona de la neteja la cuidarà.
- Hola. - Hola.
Hi confiaria la vida.
Igual que hi he confiat la mort.
Ah, ja ve.
Guaiteu-la.
Sí.
Els humans, majoritàriament, sou avorrits i maldestres,
però, ocasionalment, podeu ser criatures extraordinàriament intel·ligents.
Subtítols: Jaume Pérez Massó