Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Ó, mennyire hiányzik a csend!
Sehol nincs olyan csend, mint a tenger mélyén.
És most, hogy fogytán az időm,
próbálom felidézni.
Valaha minden áramlatot ismertem,
a moszaterdő minden ösvényét.
És a végtelen szabadság áramlását.
Finomságokkal teli büfé várt rám,
minden, mi szem-szájnak ingere.
De a legjobb az volt,
hogy egyedül lehettem.
Ó, mennyire hiányzik az otthoni béke és csend!
Főleg ha beindul az osztálykirándulások pokla.
Fogságom 1401. napja.
Harmadikosok hordája egy buta tanárral.
Eljöttek megnézni a tengeri élővilágot és tönkretenni a délutánomat.
Ezt az óriáspolipot Marcellusnak hívják.
Kevin, ne nyalogasd az üveget!
Nem látom. Nincs itt.
Mert álcázom magam, Kevin.
Érd be a táblával!
Ebben az akváriumban
alárendeltje lettem egy nálam minden mérőszám alapján alacsonyabbrendű fajnak.
Ki vagyok szolgáltatve nekik. Megalázó.
Csak az apró falfestmények kárpótolnak, amiket cellám üvegén hagynak.
Mindegyik egyedi.
Mindegyik olyan bonyolult, mint egy holdcsiga.
Az összes ember közül talán a takarítónővel van a legkevesebb bajom.
Kicsit antiszociális vagy ma este?
Igen, ismerem az érzést.
De előlem nem bújhatsz el.
Remélem, ma friss kagylót kaptál.
Mondtam Terrynek, hogy biztos eleged van a fagyasztott laposhalból.
Ó, el se tudod képzelni, mennyire!
Unalmas fajtársaival ellentétben egyben-másban hasonlít rám.
Az éjszakát kedveli.
Élvezi a magányt.
Sziasztok, kedveseim.
Hozzám hasonlóan ő is utálja a farkasangolnákat.
Az ég szerelmére!
És a ragacsos padlót.
És mindketten a tenger mélyéről álmodunk.
Arról, amit ott veszítettünk el.
A BOLDOGSÁGNAK NYOLC KARJA VAN
- Hogy van az allergiád? - Jól.
Miranda Downs is panaszkodott.
Neki az vált be, ha lefekvés előtt hideg borogatást tesz a lábára.
Hihetetlen, nem?
Az ő dolga, nem?
De.
Igen. Tizenöt dollár lesz.
Tíz. Öt. Oké. Tessék.
- Tökéletes. - Jó éjt.
Jó éjt, Tova.
Vezess óvatosan! Csúszósak az utak.
Mint mindig. És még egy darabban vagyok.
Egy új üzenete van.
Mrs. Sullivan.
Itt megint Bruce a Charter Village Idősotthonból.
Örömmel várjuk bellinghami közösségünkben.
Igazolja vissza, hogy igényt tart a helyre,
és megbeszéljük a beköltözés részleteit.
Hívjon vissza! Köszönöm.
Ne!
Jaj, ne! A francba! Ne!
KISBOLT
Hihetetlen!
Jaj, ne!
Most meg a telefonom. Mi a fene?
Segíthetek?
Kéne egy autó egy istenverte működő motorhűtővel.
Azon kívül mindent tartunk.
Igen. Telefontöltőt is?
- Tanner! - Igen?
Hozz egy telefontöltőt és egy kávét a barátunknak, aki láthatóan le van égve!
- Kösz. - Mi szél hozott Sowell Bay-be?
Csak keresek valakit.
- A barátod? - Nem, az adósom.
Jó bulinak hangzik.
Igen, de működő lakóautóval még jobb lenne.
Tanner, csipkedd magad!
- Tessék. - Kösz.
- Igen. - Basszus!
Friko. Imádom. Majdnem az előzenekaruk voltunk.
De politikai kérdés lett belőle.
- De ők minket akartak. - „Minket”?
A bandámat, a Molykolbászt.
Mi? Várj!
- A Molykolbászban játszol? - Igen.
Hogy találtál ránk? A Bandcampen?
- Ismersz minket? - Igen.
Csak vicceltem.
- Te meg csak hazudtál? - Igen.
Most szörnyen érzem magam.
Ezért a reggelidet mi álljuk.
Fantasztikus szendvicseink vannak. Tanner!
Ó, itt vagy! Jesszusom!
Készíts egy különlegeset a... Milyen hangszeren játszol?
Gitár.
- A Molykolbász szólógitárosának. - Oké.
Aztán összehozunk a közeli autószerelővel, Peterrel.
- Rossz, ugye? - Rossz.
Az előző olyan volt, mint a büdös zokni.
Harriet és Carol összefut a váróban.
KÖTÖZKÖDŐK
Beszélgetnek, és kiderül, hogy ugyanazok a tüneteik.
És rájönnek, hogy Fred mindkettőjükkel lefekszik.
- Ne! - Te jó ég!
Mint a fehér Ruth, a fekete Ruth és Charlie Simpson.
Barb, nem mondhatod azt, hogy „fehér Ruth” és „fekete Ruth”.
A hajszínük. Különben összekevered őket.
Senki más nem hozott kötnivalót?
Frissen a sütőből.
Ismeritek Ethant a kisboltból?
Füvezik.
Éreztem a szagát, amikor beugrottam túróért.
Mary Ann, mindenki füvezik.
Van cannabisos vaj, cannabisos gumimaci...
Gumimaci?
Tova, nagyon hallgatag vagy ma.
Jól vagy?
Nem kéne éjjel dolgoznia.
Egyáltalán nem kéne dolgoznod.
Utálom a gondolatot, hogy vegyszerekkel dolgozol.
Csak kötök. Engem... Nem érdekelnek a pletykák.
Carol és Harriet ugyanazzal a férfival járnak.
Hát persze.
A tapétájuk is ugyanolyan volt 30 évig.
A tapétát megértem. De Fred?
Sowell Bay olyan, mint egy akvárium.
Ezt mondogatta Will.
Egy üveg mogyoróvajat se tud megvenni anélkül,
hogy ne tudná azonnal az egész város, ezt is mondta.
Will...
Ő vetetett fel minket a várólistára.
A Charter Village Idősotthon várólistájára.
Folyton hívogatnak, hogy megtudják, mik a szándékaim.
Felvetetett minket a listára, mielőtt beteg lett.
Szerintem értem aggódott, nehogy egyedül maradjak a házban.
Will el akarta adni.
Harminc évvel ezelőtt, miután Erik...
Miután Erik elment.
„Lépj tovább!”, mondta Will. „Lépj tovább! Add el a házat!”
Képtelen voltam rá.
Talán igaza volt.
Talán... tovább kell lépnem.
Bár nagyobb akváriumban él, mint én,
az a logikus következtetésem, hogy a takarítónő is szabadulni akar.
Kiemelkedő intelligenciám révén könnyedén ráhangolódom
más élőlények viselkedésére.
Azt gyanítom, valahol mélyebben rejtőzik az, ami a szabadulásához kell.
Te jó ég!
Az ég szerelmére!
Ne már!
Undorító.
Így.
Oké.
Istenem!
Marcellus?
Hogy kerültél ide?
Ó, ne! Semmi baj.
Semmi baj. Nahát!
Behúztad a csápjaidat. Ó, csak...
Oké, értem. Rendben.
Így. Oké. Minden rendben lesz. Minden...
Marcellus.
Istenem!
Állítólag nekünk, polipoknak, valaha páncélunk volt.
Lemondani róla veszélyes lépés volt.
Kiszolgáltatott minket a ragadozóknak, ugyanakkor megadta azt a szabadságot,
hogy át tudunk csusszanni a hasadékokon.
Felfedezni. Vadászni.
És ha kell, szökni.
Ebben a börtönben
ettől függ a gasztronómiai kielégülésem.
- Mi a...? - De bátorságomnak következményei vannak.
A szárazföldön töltött minden egyes perc szárítja a bőröm, lelassítja három szívem.
Ez ma este majdnem az életembe került.
Marcellus.
De ő megmentett.
Halálra rémisztettél.
Nem szándékosan csináltam.
Ösztönösen rándultam meg.
Mert megéreztem az űrt a szívében.
Hogy titokban szenved.
A takarítónő szíve.
Meg kell gyógyítanom.
Ez a legkevesebb, amit hálám jeléül tehetek, amiért megmentette az életemet.
Istenem!
Tova!
Nem emlékszem, mikor láttalak utoljára nappal.
Mit szólnál egy szendvicshez?
Tanner!
Készíts szendvicset!
Klasszikus kolbászos-tojásos-sajtos, de a titkos összetevőm a magos mustár.
Csak fájdalomcsillapítót kérek.
Miért? Mi bajod?
Semmi komoly. Megrándult a bokám.
A bokát komolyan kell venni.
Tanner!
- Hozd az elsősegélydobozt! - Nem kell.
Egy teát, míg befáslizom a lábad?
Az ég szerelmére, nem.
Feküdnöd kellene.
Remélem, Terry nem várja el, hogy este sérült lábbal dolgozz.
Terry. Mit csinálsz?
Ó, szia, Tova!
Úgy tűnik, Marcellus barátunk menekülési útvonalat talált.
Tényleg?
A puhatestűek sorra tűnnek el,
Marcellus meg 250 grammot hízott egy hónap alatt, nem nehéz összerakni.
De nem az ő hibája.
A vége felé mind ilyenek lesznek.
Mit jelentsen ez?
Rosszalkodnak. Élvezni akarják az életet még egy kicsit.
Azt hittem, még több van neki hátra, de nem.
Így is tovább bírta a többségüknél.
Minek köszönhetem, hogy benéztél napközben?
Hát... csak...
- Tova. - Semmi.
- Csodálatos zene. - A Slipknot? Pár akkordot ismételgetnek.
- Pár őskori akkordot. - Ne már!
Ez a baj az Y-generációval. Nem akar tanulni az idősebbektől.
Szerintem... Jimi Hendrix fordítva tartotta a gitárt.
Szerintem az idősebbek akkor is...
- Istenem! - Mi van?
Az autószerelőd egy rabló.
Nincs ennyi pénzem.
Nálad nincs felvétel, ugye?
Most vettem fel Tannert.
És az általánosságban siralmas teljesítménye ellenére
adok neki pár hetet, hogy bizonyítson.
Nem tudsz valamit? Valami ideiglenes munkát?
Nagyon drága. Istenem!
- Csak pihenj, Tova! - Oké. Köszönöm, Terry.
Ne aggódj!
Rendbe jövök.
Mi marad nekem Sowell Bay-ben, ha te elmész?
Bruce vagyok a Charter Village-ből.
Úgyse hív vissza, ezért elmondom most.
Három éve van várólistán.
Ha most nem költözik be, elölről kell kezdenie az egészet.
Holnapig el kell döntenie.
Jó éjt, anya.
Ne már, haver! Ne szórakozz!
Menj!
- Mi a fene folyik itt? - Mi? Semmi. Csak...
- Istenem! - Polip.
Mióta van kint?
Nem tudom. A hátsó ajtónál találtam rá.
Oké, Marcellus. Semmi baj. Én vagyok az.
Itt vagyok. Visszaviszünk a vízbe.
Semmi baj. Csak gyere le!
Pakolj le innen! Semmi baj.
Oké, gyerünk!
Gyerünk, Marcellus!
Gyere! Nyisd ki a fedelet!
- Melyiket? - Nyisd ki!
Vedd le a C-bilincset! Nyisd ki a fedelet! Rajta, Marcellus!
Gyerünk! Oké.
Így.
Jól van, Marcellus.
- Ó, igen! - Szent szar!
Istenem!
Akkor most magyarázatot kérek.
Mondtam. A hátsó ajtónál találtam ezt az izét.
Nem izé. A neve Marcellus. Miért volt nyitva a hátsó ajtó?
Kivittem a szemetet. Nem tudtam, hogy ez itt az Éjszaka a múzeumban.
És most... amúgy is zárva vagyunk.
Nem a mecénás vagyok. Tova Sullivan, takarító.
Gondolom, te helyettesítesz, amíg...
Oké, igen. Ethan mesélt magáról.
- Sajnálom, hogy fáj a lába. - A bokám.
Ha már pletykál, legalább pontosan tegye!
Tegyél már rendet!
- Micsoda káosz! - Oké.
Igazából vörös?
A hangulatától függ. A mintázatát, a textúráját is képes változtatni.
Hűha!
- Hova mész? - Haza.
Nem akarod befejezni?
Befejeztem.
Nem, a padló és az üveg tele van foltokkal.
Végigmentem a listán. Minden kész, amit Terry kért.
- Kész. - Nézd, haver!
Mindennek van helyes és helytelen módja!
Nem tiszteletlenségből mondom,
de az én munkám, az én módszerem.
- Ó, értem! - Igen.
Akkor el kell mondanom Terrynek,
hogy a helyettesítő srác miatt majdnem eltűnt a polipja.
- Otthonról felhívom. - Ne!
Bocs, oké. Nekem... Nagyon kell a pé... kell ez a munka.
És Mark jól van.
- Marcellus! A neve Marcellus. - Bocs. Marcellus.
Jól van, és soha többé nem hagyom nyitva a hátsó ajtót.
Ígérem.
Kérem, ne mondja el senkinek.
Ne mondja el Terrynek! Nem kell tudnia róla.
Mi van? Miért ül le?
Nem mondom el Terrynek.
Igen.
- Ha ezentúl komolyan veszed a munkát. - Igen.
Ha komolyan gondolod, örömmel betanítalak,
hogy kell helyesen csinálni a dolgokat.
Oké. Tanítsa meg, hogy használjuk a felmosófát!
Ilyen a hozzáállásod? Én felajánlom...
Az emberek és az ő szüntelen fecsegésük.
Ha néha elhallgatnának,
talán több hasznát vennék a szemgolyóiknak.
Sajnálom, amit a srác vagy férfi vagy kicsoda tett.
Azért jöttem, hogy elmondjam,
beköltözöm a Charter Village-be.
Bár el tudnád mondani, jól döntöttem-e!
Hogy akadályozzam meg, hogy elszökjön otthonról?
Ha jobb lenne a látása,
talán észrevenné, hogy ebben a lassú felfogású férfiban
talán több van, mint ahogy a modora sugallja.
Én az ő szemében is ugyanazt a szomorúságot látom.
Megjött! A dolgozó ember.
- A lakóautó rendben van? - Igen.
- Egy hónapom van kifizetni. - És a munka?
Egy valóra vált álom.
Megjavítom és bármi mást is a ház körül. Hálából a segítségért.
Emiatt ne aggódj, fiam!
Örülök a társaságodnak.
- Biztos nem alszol a kanapén? - Nem, semmi vész. De kösz.
- Jó éjt. - Jó éjt.
Ki van zárva.
De, használd ezt! Ha nem válik be, akkor ezt!
Hozzá nem nyúlok a rágóhoz.
Nem a szádba kell venned. Csak levakarni onnan.
Az összes vizet csavard ki!
Az összeset. Teljes testsúllyal!
- Úgy csinálom. - Vagy szétfröcsög.
Jó erősen kell sikálni. Minden rátapad.
Jó tisztára!
A gyerekek előszeretettel nyalogatják.
- Alig látszik. Ez adja a patináját. - Ráragad az emberek cipőjére.
Körkörös mozdulatokkal, nem fel és le. Ha fel és le sikálod, csak csíkos lesz.
Gyerünk! Igen, úgy.
Nem igazán jön le semmi.
Dehogynem.
Szerintem ha lekaparom, még feltűnőbb lesz.
Talán ki is szakad.
Ennyi idő alatt már le is kaparhattad volna.
Nem. Még nincs kész. Csomót kell kötni rá.
- Különben lecsúszik az aljára. - Nem, jó így.
Dehogy jó.
Mindennek van helyes és helytelen módja!
Tudom. Vagy 600-szor elmondta.
Anyukád semmi ilyesmire nem tanított meg?
Nem volt velem, hogy bármire is megtanítson.
Jaj, sajnálom.
Legközelebb kötök rá csomót.
Tova, Mary Ann vagyok.
Ethan mondta, hogy elestél.
Remélem, nem fáj nagyon.
Ma viszek neked rakott tésztát.
Ha kell még valami, hívj fel!
Mrs. Sullivan, üdvözlöm. Jessica Snell vagyok az Olümposz Ingatlantól.
Megfelel az időpont. Örömmel segítek eladni a házat.
OLÜMPOSZ INGATLAN
Tova?
Barb! Ő az! Mit keresel a városban?
Pihentetned kellene a lábadat.
A... fonalboltba megyek.
Gyere be egy percre!
Épp Mary Ann búcsúbuliját szervezzük.
Igen, gyere be!
Jó.
Végre! Tudtuk, hogy be fogsz nézni mostanában valamikor.
El kell mennem a fonalboltba. Az utolsó gombolyag zöld...
Oké, de mit gondolsz a Blue Canoe hátsó terméről?
- Mi? - Mary Ann búcsúebédje.
Imádja a zsemléjüket.
Attól még nem muszáj szenvednünk.
Szerintem füstöl a hátsó hajcsavaróm.
- Harriet? - Jut eszembe.
Igaz, hogy a csavargó helyettesít az akváriumban?
Nem csavargó.
Ethan mondta, hogy keres valakit, aki tartozik neki. Ezért jött ide.
Gengszter. Egyértelmű.
Vajon kit keres?
Simon Brinks.
Igen, nagyon nehéz elérni.
Nem véletlenül. Elég fontos ember.
Tudom. Mindenható ingatlanmágnás.
De hálás lesz annak, aki összehozza velem.
Gondoltam, mivel ön sikeres, befolyásos ingatlanügynök,
talán szívesen vállalja a hős szerepét.
Van egy új projektje a belvárosban.
Talán megvan a művezető száma.
- Remek. - Megnézem.
Jessica?
Hol van Jessica?
Most ment ki. Nekem segít egy fontos ügyben.
Nyilván, haver. Jessica!
Miért „nyilván”?
Jessica több milliós házakat ad el,
neked meg még nem is serken a szakállad, a slicced meg nyitva, szóval...
- Jóságos ég, Avery! - Megint elzártad a melegvizet?
Spórolunk a rezsivel.
Nem mindenki zuhanyozik a munkahelyén.
Munka előtt SUP-ozom, és beszállok a bérleti díjba.
Kérlek, ne kapcsold le a melegvizet, oké?
Vagy holnapig nem látsz. Jól vagy? Gondterheltnek tűnsz.
Igen.
Elnézést, ki volt ez?
- Tudnék szakállat növeszteni. - Tessék?
Tudnék szakállat növeszteni. Lenyűgöző szakállat.
Kecskeszakállat, bajszot. Bármilyen arcszőrzetet.
Ó! Akkor most már nyugodtan alszom, szóval kösz.
VAD DAGÁLY
Hé, bocs.
Mindig így viselkedsz a vásárlóiddal?
Mert szörfdeszkát akartam venni,
de most már nem fogok. Igen.
Szörfdeszkát akartál venni?
- Igen. - Hűha!
Mert ezek SUP-deszkák.
Én szörfdeszkának hívom. A vevőnek mindig igaza van, szóval...
Tök más a kettő. És úgy beszélek a vevőkkel, ahogy akarok. Ez az én boltom...
Igen, totálisan.
Szóval... A tiéd ez a hely?
- Aha. - De egyidősek lehetünk.
Igen, de inkább veled van a baj.
- Úgy nézel ki, mintha a kocsidban laknál. - Mert tényleg a kocsimban lakom.
Egy rusnya kis lakókocsi, amiben anya túladagolta magát.
- Szóval... - Ó!
- Ne haragudj! - Te ne haragudj! Szemét voltam.
- Bocs, hogy felhoztam. - Fáj a nyakad?
Igen, egy vékony habszivacson alszom, így...
Nem olyan rossz.
Próbáld ki ezt!
Tigrisbalzsam CBD-olajjal.
- Semmi vész, kösz. - Tedd csak el! A ház ajándéka.
Nagyon kedves. Köszönöm.
- Felajánlanám a zuhanyt, de... - Jeges zuhany.
- Igen. - Megyek, megfürdöm ebben.
Oké.
Ne!
- Kizárt. Bocs. - Óvatosan!
- Óvatosan, haver! - Hé!
Biztos úr!
Azonnal elmegyek.
- A mérő nem hazudik. - Öt percig álltam itt!
- Csak egy... - Hé! Higgadjon le!
- Mrs. Sullivan! - Jaj, ne!
Hallottam, hogy elesett. Jól van?
Jól vagyok. Fáj, de... Istenem!
Remélem, nem okoztam kedves barátomnak, hogy is hívják...
- Cameron. - ...Cameronnak bajt.
Olyan rendes, hogy elhozott kocsival ügyeket intézni.
Örömmel kifizetem a bírságot, ha...
Nem, semmi baj.
- Oké. - Legközelebb a sarkon, oké?
- Oké. - Igen.
A sarkon. A sarkon fogunk parkolni.
- Szállj be! - Oké.
- Viszlát. - Viszlát.
Köszönöm.
Micsoda seggfej!
Mi? Nem. Csak a munkáját végezte.
Ha fittyet hánysz a szabályokra,
ne háborogj a következményeken!
Nem hánytam fittyet. Én... Ő...
Pfuj!
Oké, nem...
Remélem, Ethan beállóján nagyobb tisztaságot hagysz magad után.
Igen. Nem volt időm...
Adok ecetes citromolajat, hogy kitakarítsd az autót.
Nagyon köszönöm.
Szívesen.
Istenem!
- Viszlát. - Viszlát.
Azt hittem, bejön az irodámba.
Igen, úgy volt. Feltartottak.
Szóval ez lenne a ház. Apám eredetileg rönkházas nyaralónak építette.
Vannak furcsaságai.
De szép a kilátás.
Ó, nem semmi!
Igen. Szép, ugye?
- Ó, a részletek hihetetlenek! - Köszönöm.
Azt mondta, van még egy hálószoba?
Igen, a folyosó végén jobbra.
Csodálatos otthon.
Annyira karakteres. Gyorsan el fog kelni.
Igen. Jessica, hálás lennék, ha diszkréten kezelné.
- Senkinek se mondtam, hogy költözöm. - Ó, persze.
És mivel ez egy kisváros,
és az emberek óhatatlanul beszélni fognak,
jó lenne minden szobát alaposan kitakarítani,
hogy semmi ne emlékeztessen
a tragédiákra.
Bocs. Elkéstem. Bocs. Próbáltam elérni ezt a Simont.
Végre visszaszólt a fickó a 9:30 Clubból.
Azt mondta, ősszel koncertezhetnénk náluk.
Szerintem... Mi van?
Azért akartunk beszélni veled, mert szerintünk
szüneteltetnünk kellene a Molykolbászt.
Talán véglegesen.
Mi? Hogy érted?
Nézd, haver, te nem vagy itt.
Gyerekünk lesz, szóval...
De... hamarosan visszamegyek, és a babát elhozhatjátok a turnékra.
Nem akarom a babát magunkkal vinni a turnékra.
Bocs, de mégis miről beszéltek? Ez a zenekarunk.
A zenekarunk. Az életünk.
Ugyan, haver!
Jó buli, de nem az életünk.
A próbák felére ha eljöttél.
- Nem. - A nappalinkba.
Szerintem nem érted.
Hamarosan komoly összeghez jutok.
Akkora összeghez, hogy albumot csinálhatunk és kiadhatjuk.
Szeretünk. Sokat ígérgetsz, de soha nem tartod be.
Aztán hozzám hajol, és kedvesen azt mondja,
„Tudja, mit fognak mondani az emberek...”
Tudom, mit fognak mondani.
Pletykálnak és pletykálnak. Úgy értem...
Még mindig úgy néznek rám, mintha...
Hány óra? Hol van Cameron?
Az ég szerelmére!
Régi a sebe, de még mindig nem gyógyult be.
Megértem.
Én is undok szomszédok közelében élek,
ami folyton emlékeztet legszörnyebb sérülésemre.
De erről ennyit.
- Cameron! - Csak befejezem ezt.
Egy óra késésben vagy.
Megígértem Ethannek, szóval megjavítom az ajtót.
Nem érdekel az ok. Állásod van. Kötelességeid vannak.
Most meg mi baja? A barátjának segítek.
- És szar napom volt. - Kímélj meg az érveidtől!
Maga meg a segítségétől! Tudom, hogy kell felmosni egy átkozott padlót!
Rendben.
Rendben. A te életed, a te munkád. Miért is érdekelne?
Mi történt?
Idejött kiabálni velem egy kis késés miatt.
A fenébe, Cameron! Én ajánlottalak be a munkára.
Nem az én hibám, oké?
Őrült. Folyton a helyes és helytelen módról papol. Mintha...
Ennyi maradt neki.
Bocs. Nem tudtam, hogy van köztetek valami.
Dehogy.
Sok mindenen ment keresztül.
A férje halála. Ahogy elveszítette a fiát.
A szörnyűségek, amiket az emberek mondtak.
Tovának volt egy fia?
Nem az én tisztem elmondani.
De egyet mondhatok.
Csodálatos nő.
És csodálatos anya volt.
CAMERON - CITROMOLAJ CAMERON - ECET
A takarítónő aznap este nem jött vissza.
Se másnap este.
Képzelhetitek, hogy hiányzott.
Mi van?
Körkörösen, oké.
Jobb így? Jó így neked?
Megteszi.
De aztán történt valami.
A kölyök beszélni kezdett.
Nem kisvárosi értelemben szexi.
Objektíven nézve szexi.
Talán túl szexi.
Nagyon valószínű.
Elkezdett beszélni, és abba se hagyta.
Arról beszélt, hogy párra vágyik.
Segíthetek?
És az anyjáról, aki megszülte, de nem nevelte fel.
Nálam is elcseszettebb volt.
És ezt tudtam is, érted?
Már gyerekkoromban tudtam, hogy gondjai vannak.
Mesélt a gyerekkoráról, amit a nagynénje odúja
és egy idegen barlangja között ingázva töltött.
És arról, hogy az anyja nemrég meghalt.
A kerekeken mozgó odúban, ahol évekig tanyázott.
Azt mondták, „megörököltem” a lakóautót.
Mintha valami ajándék lett volna.
Pedig egy bűzös patkánylyuk volt.
A lakóautóban kincsekre akadt.
A szülei emlékeire.
És az apja gyűrűjére, amiből csak az derült ki, hogy szerette az angolnákat.
ANGOLNÁK
Igen, Simon Brinks.
Nagyon fontos, hogy beszéljek vele.
És láthatóan nehezen elérhető volt.
Halló?
Igen!
Igen! Bocs.
A fecsegése tanulságos volt.
De kimerítő is.
És féltem, hogy már nem lesz esélyem segíteni a takarítónőnek.
- Nem vittem el a sörét. Hagyj békén! - Hazudsz!
- Erik, nem mehetsz el így! - Kurvára hagyj békén!
Erik, beszélhetnénk a tegnapról?
Nem, anya. Ne gyere be!
Tenni kellett valamit.
Nem hagytam nyitva, de megnéztem,
és... sehol se találom.
Oké, mindjárt ott vagyok.
Láttam, amikor bejöttem,
és akkor is, amikor porszívóztam.
Aztán bejöttem jó éjt kívánni, és sehol se volt.
- Jó éjt kívánni? - Igen.
Jó.
Nem.
Ott van.
Csak szórakozik veled.
- A polipok az álcázás mesterei. - Igen.
Vicces. Nagyon vicces.
Idomolunk a környezetünkhöz, hogy becsapjuk a szomszédainkat.
Ma este elég volt egy egyszerű álca, hogy visszacsábítsam a takarítónőt
a kölyökhöz.
Örülök, hogy látlak, barátom.
Mi a fene?
Ugrat.
Rajta! Nem fog bántani.
Egek!
És megint.
Az érzés, hogy hasonlítanak.
Bocs, hogy seggfej voltam a múltkor.
Jogosan szidott le.
Megtaláltad, akit kerestél?
Nem.
Simon Brinks nagyon nem akarja, hogy megtalálják.
- Simon Brinks, a fejlesztő? - Igen.
Sajnálom. Az ingatlanügyletek nagyon bonyolultak.
Nem ingatlanügylet. Ő az apám.
Mármint gyakorlatilag. Biológiailag, vagy mi.
Elhagyta anyámat, mikor terhes volt.
Hónapokkal ezelőttig nem tudtam, ki az apám, aztán megtudtam, hogy gazdag.
Szóval idejöttem behajtani rajta a 18 évnyi gyerektartást,
amivel tartozik.
De nem tudom elérni.
Lemaradt róla, hogy lásson felnőni egy nagyon bátor embert.
- Köszönöm. - Szívesen.
Mind a nyolc karomat tapadókorongok borítják,
amik tapintásra, szaglásra és ízlelésre képesek, így egy érintéssel
az ember korlátozott megértési képességét meghaladó mennyiségű jelet érzékelek.
Valószínűleg több intelligencia szorult egyetlen csápomba,
mint egy ember egész koponyájába.
Bár a látásom napról napra romlik, a tapadókorongjaimmal érzékelem,
hogy a takarítónő és a kölyök hasonló szenvedést élnek át.
Ha segítek az egyiknek, a másik is gyógyul.
Te jó ég!
Hogy csináltad?
Ethan segített. Kivettük az üveget, és acetonnal megtisztítottuk.
Kedves tőle.
Tudta, hogy örülni fog neki.
Azon gondolkodtam, hogy amikor Simon Brinkst kerested,
megnézted-e a telefonkönyvben.
A telefonkönyvben?
- Itt lakik? - Igen.
Hozom a telefonkönyveket.
Oké.
Mi a fenéért dolgozik egy akváriumban?
Hogy elfoglaljam magam.
Istenem, ez a fa gyönyörű!
De a padló egy kicsit meglazult.
A személyes halálcsapdáim. A Kötözködők folyton fel is emlegetik.
- Kik? - Istenem, itt van!
Itt van. „S. Brinks.”
Igen, itt van.
- Szent szar! - Szóval...
Igen, itt van.
- Nyomd meg a gombot! - Oké.
Gondoltam.
Ki van kapcsolva.
Nem adhatod fel ilyen könnyen. Megvan a címe.
Elsbeth, 80 kilométerre van.
A lakóautóm nem tud megtenni 80 kilométert.
Van autóm.
Elvinnélek, de nem akarok autópályán vezetni.
Vezethetek én.
Mi ez?
Az együttesem.
- Van egy együttesed? - A Molykolbász.
Molykolbász?
Igen. Nem az én ötletem volt.
Nos... ritmikus.
Akkor milyen zenét szeret?
Kenny G és Michael Bublé? Vannak CD-k a kocsiban?
- Mi van itt? Hihetetlen. Kazetták? - Ne!
- Old-school. - Nem az enyémek.
Mudhoney? Hogyhogy ilyen jó a zenei ízlése?
- Nem akarom hallgatni őket. - Istenem!
Radiohead? Vagy 20 éve nem hallottam.
- Nem. Nem akarom azt hallgatni. - Oké, csak egy számot.
- Oké. - Istenem, ne!
Tova, ez az I Can't.
Talán a leginkább alulértékelt dal a Pablo Honey albumon.
Nem, csak zaj.
Ha kiveszi az ujját a füléből, jobb lesz.
Végighallgatjuk. Az autóban ez a zenehallgatási szabály.
- Mi? Nem! - Hé, ne, mit csinál?
Nem. Vezetés közben nincs telefon.
- Az autóban ez a telefonszabály. - Oké.
Lássuk csak!
Egy Avery nevű valaki azt írja, az üvegszál...
Miért ilyen kicsik a betűk?
Nem szabad elolvasni mások üzeneteit.
A SUP-boltos Avery?
Igen.
Jártok?
Nem, csak... írogatunk egymásnak.
De csak minimálban. Adom a lazát.
Bármit is jelentsen ez, mit válaszoljak neki?
Ne válaszoljon neki!
Majd én holnap Tegye le a telefonomat!
Mi? Ha esélyt kapsz egy olyan lánytól, mint Avery,
komolyan kell venned.
Komolyan veszem. Ezt hívják flörtnek. Flörtölök.
Flörtölsz? Mi? A flörtölés egy nagy semmi. Szavak, szemezés és...
Ha valami számít, abba időt és energiát kell fektetni.
Oké.
- Mi ez? - Mi?
- Épp most hívja. - Nem.
- Tegye le a telefont! - Én nem hívtam.
- De, hívja! Tegye le! - Nem hívtam.
Tova!
- Halló? - Ne!
Szia, Avery.
- Én hívtalak, vagy te hívtál? - Tegye már le!
Ó, nem. Tova Sullivan vagyok.
- Istenem! - Itt van velem Cameron.
Épp vezet, nem tud most válaszolni.
Bocs.
És szeretne igazi randira hívni.
Talán elmenni együtt SUP-ozni.
Mit művel?
El kell mondanom, nagyon jó társaság, de...
Igen, mind ilyen, nem? Igen.
A vasárnap megfelel?
A vasárnap tökéletes.
Igen, szerintem...
- Igen. - Azt hiszem, ez az.
Oké, akkor én most...
- Megyek és becsengetek. - Igen.
Igen.
Tök hülyeség, nem?
Gyakorlatilag zaklatás, nem?
Megérdemled, hogy rád szánjon egy kis időt.
- Oké. - Vegyél egy mély lélegzetet! Fújd ki!
- Oké. - Oké.
- Legyél udvarias! - Igen. Oké.
Húzd ki magad!
Jó napot. Simon Brinkst keresem.
- Simont? Mi a fenéért lenne itt? - A telefonkönyvben találtam a címét.
Ki vagy te? Valami kis köcsög?
Hagyj békén, vagy hívom a zsarukat!
- Tűnés innen! - Bocsánat.
- Nem. Ez nem ment jól. - Mi történt?
- Dühös volt. - Miért?
Nem tudom, és nem is érdekel.
Nem azért jöttünk el idáig, hogy sértegessenek.
- Nem! - Ne, Tova, mit csinál?
- Ne! - Nem azért jöttünk ide!
Tova! Tova, komolyan mondom. Ne, Tova, hagyja abba!
- Istenem! - Szégyellje magát!
- Sajnálom, uram. - Ki a fene maga?
Tova Sullivan. Ez a fiatalember több ezer kilométert utazott.
Ha nem húz el innen, úgy seggbe rúgom, hogy több ezer kilométert repül!
Végig fog hallgatni, uram.
Úgy döntött, ad magának egy második esélyt...
Tova, az úr nem Simon.
Ennyi. Ha még egyszer kimondod a nevét...
- Ki ne mondd! - Gyorsan!
- Tűnés innen! - Igen!
- Elmegyünk. - Tűnés innen, köcsög!
- Üljön be a kocsiba! - Megyünk már!
- Sietek, ahogy tudok. - Vissza ne gyertek!
Lőfegyver volt nála?
- Igen, azt hiszem. - Istenem!
- Biztonsági öv. Várj! Biztonsági öv! - Arra nincs idő!
Nos, mondok valamit. Ez az ember nem lehet a rokonod.
Nem.
Hajts le itt a pályáról! Itt!
Honnan ismeri ezt a helyet?
Mindig is szerettem a csendes strandokat.
Erik, a fiam, kiskorában imádta a tengeri csillagokat,
és egész nap tengeri csillagot gyűjtöttek Will-lel, a férjemmel.
Will lyukakat ásott, köveket ásott ki.
Jó apa lehetett.
Igen.
Nagyon jó apa volt.
- Sajnálom, hogy nem találtad meg Simont. - Nem kell. Ez a nyár már csak ilyen.
Lerobban az autó, a zenekarom feloszlik, anya meghal.
Mielőtt elment, sokszor elmondta,
mennyire örült apám, hogy gyerekük lesz.
Folyton ezt mondogatta. Nem tudom, miért. Csodálkoztam.
Miért kell feltépnie a sebeket?
De... nem tudom. Azt hiszem, hinni akart benne, vagy...
Megtudtam a nevét, és megtaláltam a gyűrűjét,
és akkor...
azt hiszem, én is hinni akartam benne.
De tévúton jártam.
Nos...
Néha kellenek a tévutak.
Őszintén nem tudom, mi a fenét csináljak.
Maradjak vagy menjek, és hova menjek,
és... miért vagyok itt egyáltalán?
Igen. Ismerem az érzést.
Fogságom 1423. napja.
Istenem! Mi ez?
Mi?
- Jaj, ne! Ezt ne... - Hoppá! Véletlen volt.
Én nem kerültem közelebb az otthonomhoz. De ők közelebb kerültek a szimbiózishoz.
Sok dolgunk van.
- Cameron? - Igen?
- Szia. - Üdv, Tova.
Ez szép volt. Terry próbál elérni.
Elfelejtetted a kulcsot. Elhoztam.
- Tessék. - Kösz.
Szép volt. Mennem kell. Sziasztok.
Oké.
- Tova! - Igen?
- Nem maradsz egy sörre? - Nem, köszönöm...
Ethan, szeretném megköszönni, hogy beajánlottad Cameront helyettesíteni.
Mert... igazán jól bevált, szóval köszönöm.
Nem kell megköszönnöd.
De...
Elhívnálak teázni.
- Elpirult. - Oké.
- Az emberi test tervezési hibája. - Jó.
Náluk a színváltoztatás nem védelmet jelent.
Épp akkor hívják fel magukra a figyelmet általa, amikor el akarnak rejtőzni.
- Tova, bent vagy? - Tova?
Helló!
- Tova! - Ezt akarod felvenni?
Mit kerestek itt?
Segítünk készülődni a randira.
- Jaj, ne! - Hoztam sütit.
Honnan tudtok róla?
- Hadd nézzem! - Mit?
Ezt akarod felvenni?
- Igen, szeretem. - Állj!
Mit szólnál a nyakláncomhoz?
- Nem kell. - Hoztam egy kabátot.
- Nem kell a kabátod. - Legalább egy kis rúzst!
Lányok, ez hülyeség. Ez nem randi.
Csak teázom Ethannel.
Teázni mész egy férfival, aki egy éve odavan érted.
Nincs oda értem.
Tova, megőrül érted. Érthető.
Jó csaj vagy.
Istenem! Te teljesen meg...
- Ez randi? - Ha megtrimmeli a szakállát, igen.
Nem, a ruha a lényeg.
Ha galléros pólóban lesz, akkor randi. Ha nem, akkor csak teázás.
Ami a legfontosabb, gondoltál a védekezésre?
- Barb! - Barb, ne bomolj!
Itt van. El kell bújnunk.
- Hova? - A kanapé mögé!
- Menjetek ki az ajtón! - Nem, elbújunk.
Pszt! Egyszer az életben hallgassatok!
- Szia, Ethan. - Tova, csodásan nézel ki.
Köszönöm.
Bocs a késésért. Meg kellett trimmelnem a szakállam.
- Mehetünk? - Jól nézel ki. Igen.
Ha készen állsz, állj fel!
Igen.
Oké.
Nem, lent határozottan jobb.
Szerintem többet tanulhatsz, ha felállsz.
Igen.
- Igen. - Kicsit hajlítsd be a térded!
Oké.
- Jó. - Mindennap SUP-ozol?
Néha kétszer. Nagyon meditatív.
Igen, nem. Nagyon pihentető.
- Te akartad. - Nem, Tova ötlete volt.
Nekem bőven elég, ha beszélgetünk a SUP-ozásról.
Túl magas vagyok ehhez a sporthoz.
- Nincs olyan, hogy túl magas. - Akkor én vagyok a kivétel.
A ruha arra van, hogy gátolja az agy vérellátását?
Ha úgy érzed, mindjárt elájulsz, akkor megfelelő a ruha.
- Jó. Akkor megfelelő. - Tudod, mit?
Próbálj csendben maradni! Segít koncentrálni.
Oké.
Amikor otthagytam a kikötőt,
egy-két évig a Deaddel csavarogtam.
- Milyen Dead? - A Grateful Dead.
- Ó! - Igen.
Csodálatos közösség volt.
Igazi család.
Elkezdtem kézműveskedni. Vásárokra jártam.
És rájöttem, hogy leginkább emberekkel szeretek foglalkozni.
Ezért amikor a kisbolt eladó lett, lecsaptam rá.
Azóta is az a mentőövem.
Soha nem vágysz magányra?
Nem.
Nem, élvezem, hogy mindennap találkozom a vevőkkel, ismerem az életüket.
Az ellentétem vagy. Én...
Az én menedékem az akvárium, oda menekülök az emberek elől.
De nem vagy egyedül.
Élvezed az állatok társaságát.
Igen, ez igaz. Igen.
Ez igaz.
Mindig is SUP-boltot akartál nyitni?
Nem, más terveim voltak. De így alakult, és...
A 20-as éveim zűrösek voltak, tudok alkalmazkodni a változáshoz.
De örülök, hogy itt kötöttem ki.
Én épp most élek át nagy változásokat.
- Igen. - És hogy megy?
Nagyon jól. Tudod, zenész vagyok. Most oszlott fel a bandám.
- Egy lakóautóban lakom, és... - Akkor jó úton jársz.
- Jó úton. Oké. - Igen.
- Zenész. Min játszol? - Gitár.
Szuper. Mióta?
Mióta az eszemet tudom.
Anyám kiskoromban lelépett, csak a gitárja maradt utána.
És... valahogy muszáj volt folyton azon pötyögnöm.
Klassz, hogy magadtól megtanultál gitározni.
Milyen zenét játszol?
Lírai, szomorú, akusztikus dalok szerelemről és szívfájdalomról?
- Az bejön? Lírai, akusztikus? - Aha.
Szomorú gitáros fiúk?
Miért? Szeretem az érzelmes dalokat.
Biztos sok pasival randiztál, akik azt mondták,
- „Bébi, húzz magadhoz!” - Ismerős.
- Ismerős? Azt mondták... - Igen.
- „Elénekelem az új, akusztikus dalomat.” - Igen.
„Kibontom a hajam, és egy percre abbahagyom a sírást...”
Mi a...
Ne! Istenem!
- Még bort? - Nem.
- Jaj, ne! - Oké.
Az a koncert!
Az egész országot átszeltem, amikor Milwaukee-ban játszottak.
A tömeg tombolt, amikor azt a számot játszották.
Mindenki ugrált.
Micsoda éjszaka!
Istenem!
- Mit szólsz? - Nem, Ethan.
- Dehogynem. - Nem. Nem csinálom.
Jesszusom!
Ethan, én nem... Tényleg...
Ó, Ethan! Nagyon sajnálom.
Nagyon sajnálom.
Jól vagy?
- Hazavinnél, kérlek? - Igen.
- Még mindig fázol, mi? - Igen.
Oké.
Köszönöm.
Szia, anya. Segítenél matekból?
Igen, persze.
Menj hátra! Mindjárt megyek, oké?
Mi?
Nem így akartam elmondani, hogy gyerekem van.
Nem gyerek. Bajusza van.
- Kösz! - Oké. Hátul. Kösz, drágám.
Nem, ez klassz. Én most... Menj, segíts neki matekból!
- Mert... - Maradhatsz.
- Nem... - Nem kell...
Menj matekozni, én meg...
Ne, Ca...
Idióta vagyok.
Totál elszúrtam...
- Ó, az ember unalmas párzási rituáléi! - Ha...
Még a csikóhalak násztánca is nyolc órán át tart.
- A következő időpont az enyém. - Hála az égnek!
Myugiban nézhetem az algák növekedését.
Leöntöttem borral. Tönkretettem a pikniket.
Szerencsére csak a hülye, régi pólója lett foltos.
- A Grateful Dead-pólója? - Nem tudom. Azt hiszem.
Szerintem nem volt igazi randi. Még egy rendes pólót se vett fel.
Ne! A Memorial Stadionból van, a koncertjükről.
A büszkesége. Bekeretezve tartja a falon.
Egy pólót?
Igen, nagyon ritka. Szerintem több ezer dollárt ér.
- Micsoda? - Igen.
Istenem!
Gáz, ha egy kicsit örülök, hogy nem csak én szúrtam el?
Igen, gáz.
Abból, amit elmondtál,
nem hiszem, hogy elszúrtad.
- Nem? - Tessék.
Gyereke van, mégis időt szakított rád.
Ez azt jelenti, hogy kedvel.
Ha bocsánatot kérnél, biztos kapnál még egy esélyt.
Ha tényleg kedveled, rászánod az időt és...
Az energiát. Így mutatjuk ki, hogy számít.
- Igen. - Emlékszem a szentenciáira.
- Jó. - Igen. Nagyon kedvelem.
Nem is tudom. Úgy érzem, miatta pontosan akarnék érkezni, és...
Ez olyan romantikus!
Nem az. Rossz. Én...
Máris egy csomó hülyeséget elterveztem.
Például hogy jelentkezem a karaokeestre,
és meghívom abba a belvárosi bárba,
és énekelni fogok, pedig nem is szoktam.
- Ez... - Azért csak menj el!
Mi? És közönség nélkül énekeljek?
Nem. Nem közönség nélkül.
Még mindig hiányzol, Carrie
Szükségem van rád, Carrie...
- Nem, ez hülyeség. Menjünk! - Jaj, ne!
- De. - Hallani akarlak. Énekelj nekem!
Nem is vagyok énekes. Igyunk egy sört!
Most a zene a fontos, nem a sör.
Rendben.
Ha elhagyod a kollégádat
Rendben. Bassza meg!
Ha elhagyod a kollégádat
Nagy tapsot Timnek, emberek!
Ma este van egy új énekesünk.
Cameron.
Igen... Cameron vagyok.
Nemrég újra hallottam ezt a Radiohead-dalt.
Ki akartam próbálni kevésbé zajos verzióban.
Kérlek, felejtsd el a szavakat
Amik csak úgy kijöttek belőlem
Az nem én voltam
Csak egy furcsa, lassan növő kétség
Csendet!
Az rázza a ketrecemet folyton
Nincs semmi a világon, Ami lenyugtathatná
Kuss legyen!
Hallgatni akarom a dalt!
Hiába akarom
Hiába próbálom
Nem megy
Hiába akarom
Hiába próbálom
Nem megy
Annyi minden van
Ami lent tart a mélyben
Annyi szó
Mit soha meg nem lelhetek
Ha most lemondasz rólam
Összeomlom, mint még soha
Mint még soha
Hiába akarom
Hiába próbálom
Nem megy
Hiába akarom
Hiába próbálom
Nem megy
Hiába akarom
Hiába próbálom
Nem megy
Igen!
- Cameron, ez csodálatos volt. - Oké, köszönöm. Mehetünk.
Nem. Most iszunk.
- Hála istennek! - Igen.
Óvatosan a halálcsapdákon! Megjavítom a padlót.
- Oké. Jaj! Várj! - Oké, jöjjön velem!
Várj! Megyek.
Miért van vagy 18 tepsivel?
Kificamodott a bokám, és úgy kezelnek, mint egy rokkantat.
- A Kötözködők. - Kik?
A barátaim.
A kézimunkaklub. A Kötözködők.
Igen.
Will sosem értette, miért barátkozom velük.
Amíg a gyerekek kicsik voltak, jó volt.
De most úgy érzem, nem tartozom közéjük.
Kurva jó szakácsok. Kiváló séfek.
Erik imádta a rakott ételeket. Bármilyen rakott ételt.
A 13. születésnapjára áthívhatta a barátait,
és elkészítettem a kedvencét. Flygande Jacob.
Svéd rakott étel.
Curry, csirke, mogyoró és banán.
Undorító.
A barátai is ezt mondtak. „Jaj, undorító!”
Erre Erik is azt mondta, „Jaj, undorító!”
De éjjel, amikor kimentem, rajtakaptam, hogy tömi magába,
hidegen, egyenesen a hűtőből.
És így nézett rám.
És nevettünk.
- Rajtakapták a torkos macskát. - Sosem veszekedtünk. Nem.
Tényleg.
Egy esetet kivéve.
Annyira megváltozott.
Titkolódzott, éjjelente kiszökött, lopta Will sörét.
- Will azt hitte, lány van a dolgoban. - Általában lány van a dologban.
Megkérdeztem Eriket, de bedühödött,
összetörte anya egyik svéd Dala-falovát, és én...
kiabáltam vele.
Üvöltöztem vele.
Erre elrohant. Becsapta maga mögött az ajtót.
Másnap ki se jött a szobájából. Nem akart beszélni róla.
Aznap este elment vitorlázni. Folyton vitorlázni járt.
De nem jött vissza.
Én csak...
Ültem a mólón, és vártam.
Csak vártam.
Három nap múlva találták meg a hajót.
A horgonykötél el volt vágva,
pont ahogy Willtől tanulta, ha valaha zátonyra futna a sziklákon.
Szörnyű éjszaka volt. Erős szél.
Baleset volt, én...
Biztosan baleset volt.
Baleset volt.
De az egyik...
De az egyik rendőr megkérdezte, előfordulhat-e...
hogy esetleg...
nem kötötte a kötelet
a bokájára,
és beugrott.
Aztán... jöttek a pletykák, és...
Már nem is figyeltem oda.
De soha többé nem láttam a fiamat.
Soha nem tudtam meg...
úgy halt-e meg...
hogy még mindig haragudott rám.
Nem, a fiúk... ennyi idősen idióták.
Biztosan nem gondolta át.
Le kell feküdnöm.
Oké.
A szemüvege.
Köszönöm.
Keress egy párnát, és aludj a kanapén! Ne ülj most autóba!
Ne aggódjon! Megoldom.
- Oké. - Óvatosan a lépcsőn!
- Cameron, ébresztő! - Mi?
Elaludtunk. Mindjárt dél. Oda kell érnem Mary Ann ebédjére.
Nem tudom, a sörtől vagy a rakott kajától vagyok-e rosszul.
- Már megvan a virág... - Fel kell öltöznöm.
Üdv.
A szellőzőnyílás alatt ülünk.
Anya, nem kérünk megint másik asztalt.
Rábólintottam a kerek asztalra,
de csak mert azt hittem, csendesebb. De ez zajos és huzatos.
- Igen. - Itt vagyunk.
- Köszönöm. - Gyönyörű.
- Sziasztok. - Szia, Tova.
- Andie. - Tova, szörnyen festesz.
Biztos fáradt.
A hajléktalan gengszterrel töltötte az éjszakát.
- Istenem! - Ó, jó neked!
Abbahagynátok? Nem hajléktalan, és nem gengszter.
Csak megnéztem az előadását.
Milyen előadását?
Énekelt. Szépen.
Aztán hazavitt, és a kanapén aludt.
Malátasörszagot érzek.
Andie?
Adam, mit keresel itt?
Szia. Ő a feleségem, Eliza.
- Szia. - Szia.
Visszaköltözünk a városba.
- Hű! - Itt laksz?
Portlandben. Csak anyának segítek költözni.
- Emlékszel anyámra? - Üdv.
Ők a barátai, Janice, Barb és Tova.
- Üdv. - Üdv.
- Tova. Tova Sullivan? - Igen.
Adam nem viccelt. Tényleg kisváros.
- Most néztük meg a házát. - Mi?
Az a gyönyörű ház az öbölben, ugye?
Igen.
Olyan különleges. Biztosan sok ajánlatot kap rá.
Tova, mi a fenéről beszél?
Eladod a házadat?
Nem kellett volna elmondanom?
Nem, semmi baj. Semmi baj. Örülök, hogy megismertem.
Lássuk csak!
Oké, rendben. Eladom a házat.
- Mi? - Nekünk nem is szóltál?
Ellen Brown most vette ki a megürült lakást.
- Van helyem. - Hol?
Charter Village. Bellinghamben.
Jó messze van.
- Az idősek otthonában? Az... - Golfozóknak való. Nyugdíjas profiknak.
Szeretem a golfot. Meg akarom tanulni.
Nem, velem laksz, amíg valaki meg nem hal az épületben.
Nem. Nem akarok ott lakni.
Tova, ez nonszensz. Nem költözhetsz a Charter Village-be.
Mégis mit tegyek? Költözzek a gyerekeimhez?
Oké, buliarcok! Kinek jönne jól egy ital?
- Mrs. Sullivan. - Igen.
Nagyon sajnálom. Nem tudtuk, hogy titok.
Semmi baj, nem tudhatták.
Maga Erik édesanyja, ugye?
Igen.
Sokat lógtunk együtt az utolsó tanévben. Erik...
Nagyon vicces srác volt.
És sosem hittem el, amit mondtak.
Nem tett volna ilyet.
Úgy volt, hogy azon a hétvégén együtt lógunk. A családom nyaralójában.
Szerezni akart sört,
és el akarta hozni azt a lányt, akiért odavolt.
Várjon! Nem volt barátnője.
Nem tudom, milyen volt pontosan a kapcsolatuk jellege.
Erik titkolózott vele kapcsolatban.
Hogy is hívták?
Azt hiszem, Daphne. Nem. Talán Cassie.
Nem tudom. Daphne vagy Cassie. Valami ilyesmi.
- Adam? - Itt a feleségem. Jól...
- Igen, jól vagyok. - Rendben.
Oké.
Volt egy lány.
Istenem!
Volt egy lány.
Tudom, mit jelent a gyűjtögetés.
Élelmet keresni zátonyok és sziklák alatt.
De az emberek gyűjtőszenvedélye mélyebb.
Begyűjtött tárgyaik segítségével emlékeznek.
Hetek óta keresem a megfelelő tárgyat, ami segíthet a takarítónőnek
és a kölyöknek megérteni azt, ami számomra teljesen nyilvánvaló.
De ez a küldetés kezd megterhelő lenni számomra.
Lassul a szívverésem.
Történetem a végéhez közeledik, és attól tartok,
az ő történetük is.
És mindenkinek, aki érintett benne, űr marad a szívében.
Nem.
Tova?
Fel sincsenek bontva.
Daphne, Cassie...
Nem...
Ne! Istenem!
- Ó, Andie! - Tova.
Van végzős iskolai évkönyved?
- Hogy mi? - Tova? Mi a baj?
Megvan Andie végzős évkönyve?
Tova, itthon van?
Nem rendeltem belőle. Nem akartam.
Talán itt lesz.
Oké.
Istenem! Itt van.
Nézzük!
Daphne...
Daphne... Cassmore.
Ő az. Oké. Öt, hét, hatodik oldal.
Itt van.
Emlékszem rá.
Az utolsó évben jött az osztályba. Sajnáltam.
És mindig azzal a Simonnal lógott.
Nem Erikkel?
Szerintem nem. Nem.
Talán Adam rosszul emlékszik a névre. Régen volt.
Talán.
Amúgy is mit bizonyítana, Tova?
Még ha volt is egy lány?
Nem tudom.
Hogy boldog volt. Nem tudom.
De boldog volt. Tudod, hogy boldog volt.
Nagyon sajnálom.
Most amúgy is nehéz neked.
Nem akarok a terhedre lenni. Sajnálom.
Abbahagynád?
Nem vagy a terhemre.
Tova, a barátom vagy.
Ilyesmiket tesznek egymásért a barátok.
Még mindig nem szoktam hozzá, hogy egyedül
aludjak abban a nagy ágyban.
A saját oldalamon maradok. Minden reggel megdöbbenek, hogy egyedül vagyok.
És most el kell hagynom a legjobb barátaimat,
és elköltöznöm egy városba, ahol az unokáimom kívül senkit se ismerek.
Félek.
Félek, Tova. És nagyon szeretnék beszélni veled erről,
de annyira igyekszel, hogy ne legyél senkinek a terhére,
hogy elfeledted, miről szól a barátság.
Mi értelme?
Mi értelme bárminek, ha kivonulsz az életből?
Helló?
Tova?
Mit csinálsz?
Remélem, nem ijesztettem meg. Jöttem megjavítani a halálcsapdákat.
Nem kell megjavítani. Csak menj el!
Nem veszi fel a telefont. Nem nyit ajtót...
Attól még nem törhetsz be! Csak menj el!
Bocs. Azt hittem, kell a segítségem.
Nem kell segítség! Semmit se kell megjavítani!
Semmi se kell, mert elköltözöm!
Miért? Mi? Mikor?
Amint eladom a házat. Most menj el!
Oké.
- Én... - Kifelé!
- Az isten szerelmére!
- Hogy ment? - Nem akarok beszélni róla.
Mrs. Sullivan. Remek hír. Kaptunk egy ajánlatot a házra.
Be kell jönnie aláírni a papírokat. Hamarosan beszélünk.
Ó, Cameron!
Úgy tűnik, ez az emberi faj egyik fő jellemzője.
A szörnyű kommunikációs készség.
Milliónyi szavuk segítségével miért nem képesek
egyszerűen elmondani egymásnak, mire vágynak?
ISMERETLEN SZÁM
- Igen, tessék. - Üdv, itt Simon Brinks irodája.
- Cameronnal beszélek? - Igen, én vagyok.
Tova!
- A bokád? - Jobb, mint új korában.
Látod? Egy kis pihenés mindig segít.
Örülök, hogy Cameron ilyen jól bevált.
Megbízható a srác.
- Igen. - Igen.
Egyébként búcsúzni jöttem.
Az öböl túloldalára költözöm. Charter Village.
Ha nem baj, szeretnék még egyszer utoljára kitakarítani.
- Hiányozni fogsz, Tova. - Igen.
De mielőtt nekifognál, bemutatom a legújabb lakónkat.
Sérült lábbal kimenekült egy rákcsapdából, és alaszkai állatmentőkhöz került.
Idő előtt, de nem tudtam nemet mondani.
Hogyhogy idő előtt?
Marcellus elég rossz bőrben van ma.
Marcellus?
Az 1431. nap.
Talán az utolsó.
Sajnálom, hogy nem voltam itt.
Annyira a nyomára akartam bukkani ennek a Daphne Cassmore-nak,
hogy felforgattam érte Erik szobáját.
Sajnálom.
Szörnyű barát voltam.
Nagyon sajnálom.
Sajnálom.
Én sajnálom.
Cserben hagytalak.
Cameron?
Nézzenek oda!
Átülünk egy asztalhoz, vagy...?
Igen.
Elválaszthatatlanok voltunk.
Igen, látszik.
Szóval mégis mi a fene történt?
Nem tudom, Cameron.
Miután elment, kevés hírt kaptam tőle. Hacsak nem rólad volt szó.
Mindig büszke volt rád.
És neked rendben volt, hogy...
egyáltalán semmit se teszel a saját gyerekedért?
Cameron, azt hitted...
Nagyon sajnálom.
Nem én vagyok az apád.
Ő volt a legjobb barátnőm, de én nem a nőket szeretem.
Az apám megölt volna, ha megtudja, szóval...
Anyukád falazott nekem, hogy apám békén hagyjon.
- Nem tudtam, hogy az apádnak gondolsz. - Szóval akkor ez...
Akkor ez nem a tiéd?
A monogramom S.O.B. Mint „Son of a bitch”. Nem gravíroztatnám sehova.
Azt hittem, az iskolai kabala vagy ilyesmi.
Az angolna? Nem, az iskola kabalája a kalóz volt.
Az angolnát senki se csípi.
Akkor mégis ki az apám?
Neked biztos elmondta anya.
Nem mondta el senkinek.
Nem tudom, mit mondjak. Fiatal volt, félt. Az ő apja az enyémnél is rosszabb volt.
Biztos nagyon félt, hogy megtudja.
- Szia, Cameron. Hol voltál? - Mi a fenét érdekli?
Sajnálom, hogy úgy viselkedtem. Rajtad töltöttem ki a dühömet.
Örülhet, mert örökre megszabadul tőlem.
- Hogy érted ezt? - Feleslegesen...
- jöttem ide. - Hogyhogy?
Teljesen elment az eszem!
Az a Simon Brinks nem is az apám.
Hanem az anyám meleg barátja. Ez nem is az ő gyűrűje.
Akkor kié?
Nem tudom. A rohadt angolnáké.
Jaj, ne! Ne csináld ezt! Ne csináld! Cameron, figyelj!
Nem ő az apád. Sajnálom.
De attól még nem kell elmenned. Jó állásod van.
Maga szerint így akarom leélni az életemet?
Akváriumot súrolni, rágógumit felvakarni a padlóról?
Cameron!
Kérlek, ne menj el!
Itt annyi mindened megvan. Emberek, akik törődnek veled.
És maga miért megy el?
És mi lesz Marcellusszal? Nincs sok ideje hátra. Szüksége van rád.
Nem az én problémám.
Cameron, te jobb vagy ennél.
Nem vagyok jobb. Tényleg nem.
Cameron!
Hogy az összes akvárium közül pont ezt kellett választania.
Kevés vadabb lény van a farkasangolnánál.
Önmagában elég büntetés, hogy a szomszédomban lakik egy.
De az én gyűlöletem személyes.
Határtalan bölcsességemben óvatosabbnak kellett volna lennem.
De a kaliforniai tarisznyarák csábításának nehéz ellenállni.
Ha nem sérülök meg, az emberek talán nem akarnak, úgymond, „megmenteni”.
Most idősebb és gyengébb vagyok, de bölcsebb is.
És ezúttal felkészülten érkezem.
Ráadásul nincs más választásom, mint szembenézni az ellenségemmel.
Ez a gyűrű a bizonyíték, amit meg kell szereznem.
Mi a fene?
Marcellus.
Visszaviszlek az akváriumodba. Maradj ott!
Istenem!
Jaj, Marcellus!
Marcellus.
Oké, várj! Visszaviszlek. Várj!
Istenem!
Gyere! Visszaviszlek. Így.
Mégis mit kerestél itt?
Értem.
Oké.
Oké, barátom.
CAMERON CITROMOLAJ
Kijöttünk, Marcellus.
Érzed, hogy kijöttünk?
Már majdnem otthon vagy.
Ez az otthonom, Marcellus.
Nem mehetek el innen. Ez az otthonom.
De tudom...
Tudom, hogy haza kell engednem téged.
Tudom, hogy nem akartál az akváriumba kerülni, de...
Örülök, hogy Terry megmentett.
Mert te meg engem mentettél meg.
Mássz ki!
Menj haza, Marcellus!
Viszlát.
Viszlát, barátom.
Marcellus?
Istenem!
Marcellus.
Ó, istenem...
Ó, Marcellus!
Istenem!
Először csak süllyedek, mint a horgony.
Csápjaim nehezek, mint a kő.
Aztán egy rándulással
felébredek.
De nem táplálok hamis reményeket.
Közeledik a halálom.
De még elég időm maradt.
Tova?
Tova!
Mit...? Mi van?
- Jó vizes lett. - Cameron, visszajöttél.
Igen.
Mndennek van helyes és helytelen módja, nem?
Hol van Marcellus? Sehol nem találom.
Visszahoztam az otthonába.
Tényleg?
Hűha!
Ez jó, nem?
De hiányozni fog.
Leülnél velem egy kicsit?
Mutatni akarok valamit, amit Marcellus hagyott nekünk.
Mit?
A gyűrűm.
- Hogy... - Meglátogatta az angolnákat.
A fiam neve Erik Ernst Lindgren Sullivan volt.
Az ő monogramja.
A gyűrűjét anyukádnak, Daphne Cassmore-nak adta. Én...
Gondolom, szerelmesek voltak.
Tova...
Akkor én vagyok az...
És akkor... Azt mondod, Marcellus rájött,
hogy a nagymamám vagy?
Nem tudom.
Én...
Nem tudom.
Mármint...
Minden rendben.
Leúszom.
Le a tenger mélyére.
Maradék erőmmel.
Mindenhol élet pulzál.
Pont olyan csodálatos, ahogy emlékeztem.
És végül
újra érzem.
Érzem az ízét.
Testem minden centiméterével.
Itthon vagyok.
Ugyanaz az óceán ölel,
amely egykor a szeretett fiút,
a rég elveszített apát...
Végig nem a megfelelő embert kerestem.
Igen.
Tova!
Szia.
- Elég sok dolgom van, szóval... - Bocs. Én...
Sokkal többet értél el az életben, mint én.
És bepánikoltam.
Nagyon bírlak.
És szeretnék az életed része lenni, ha beengedsz.
Tova?
Igen?
Istenem!
Erik kincsesdoboza.
Az apró tárgyai.
Ő az anyukád?
Igen.
Ő választotta a nevedet.
Persze hogy Diane Jonest zavarja a térde.
Nem fogja abbahagyni a teniszt.
Évek óta mondom, hogy túlterheli magát.
Megszállottan hajszolja a győzelmet.
- Tova. Nézd, a második sálját köti! - Azt hittem, figyelsz a grillre.
- Innen is tudok figyelni. - Mint egy gép.
- Igen. - Ez nem kulcslyuk, Avery.
Nagyobb ívben dobd, nagyobb ívben!
- Ezt mondom. - Értem. De nem nekem való ez a játék.
- Háromból kettő? - Nem tudom.
Oké, vacsora!
Ez a sajtos tészta neked készült.
Tudom. Mind megeszem.
- Komolyan beszél. - Kérsz?
Most már megpihenhetek, tudva, hogy a takarítónő is újra hazatalált.
TOVA SULLIVAN - TÚRAVEZETŐ KÉRDEZZ BÁRMIT!
Tessék, tengeri csillag.
És tudom, hogy az utódomnak jó bánásmódban lesz része.
Nem látom. Hol van az az izé?
Nem izé, élőlény. És amúgy lány. A neve Agnetha.
A takarítónő törődni fog vele.
Helló.
Az életemet is rábíznám.
Ahogy a halálomat is rábíztam.
Ó, ott van!
Nézzétek!
Igen.
Az emberek többnyire unalmasak és buták.
Néha mégis rendkívül okosak.
A feliratot fordította: Klein Szilvia