Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Не зупиняємося, дівчата. Продовжуємо.
Що? Ні.
Августо!
Августо, ти що твориш?
Бісова психопатка!
Схаменися, Луно. Людей вже не можна психопатами звати.
Та ти буквально мої лахи з вікна викидаєш!
Це типова поведінка психопатки!
А ти мене знімала, поки я спала!
Щоб показати, як ти голосно хропеш.
У тебе ж реально апное уві сні!
Це не гірше, ніж коли ти лишаєш криваві прокладки у відкритому смітнику.
Уся кімната смердить як клятий італійський сендвіч!
Августо!
Ні, тільки не аерогриль! Ти його більше за мене юзаєш.
І навіть не питаєш!
Припини!
У мене доставка з «Чіпотле» для Стіва.
Ой!
Панянки, до мого кабінету. Негайно!
СУСІДКИ ПО КІМНАТІ
Боже, яка ж ти огидна.
А ти — сміття!
А ти — довбана пікмі-курва!
Вона має з'їхати!
Годі!
Дівчата, коли ви з'їхалися на початку року,
то були нерозлучні, пам'ятаєте?
Усе було добре. Ви тусувалися. Сміялися. Ходили на вечірки.
До того, як я дізналася, що вона жахлива.
-У тебе буквально нуль хороших якостей! -Боже!
Гей, люди, зараз жовтень.
Попереду ще цілий рік, ясно?
Не навчитеся співіснувати у вашій крихітній кімнаті,
і ситуація може загостритися.
-Загостритися? Я наче в пеклі. -Куди вже гостріше?
-«Наче в пеклі». Бісиш. -Я в пеклі.
Ми обидві в пеклі!
Боже. Повірте мені.
-Я вже це бачила. -Ненавиджу тебе.
-Пельку стули. -Ти затули.
Може бути набагато гірше.
-Затули пельку! -Ти затули пельку!
Усе почалося зі студентки, яка була…
Як її описати, не виходячи за межі професійності?
Вона була працьовита, але трохи сцикуха.
Вітайте найкращу випускницю, Ребекку Андерсон.
Стривайте, це не вона.
Ось вона.
Ви ж не думали, що вона найкраща випускниця?
Девон була розумною, і люди були завжди раді її бачити,
але вони також не помічали, коли її не було поруч.
Для мене школа була чимось більшим, ніж уроки, футбольні матчі
і, звісно, страва, яку ніхто не любить.
Типу, тако-бейгли? Серйозно?
Та пішли ви всі.
Та найбільше я запам'ятаю друзів, яких я тут знайшла.
Друзів, яких я цінуватиму до кінця свого життя.
І, як сказав найвидатніший оратор нашого часу:
«Як же мені пощастило мати те, з чим так важко прощатися».
І ці слова
належать Вінні Пуху.
Ось ти де! Привіт, сонце!
-Ти була найкраща. -Привіт.
Тебе з кимось сфоткати?
Ні, я до церемонії справилась.
-Добре. -Точно? Твій Snapchat виглядає самотньо.
-Миле фото. -Ага.
-І це. А це… -Вони схожі.
-Годі. -Гаразд.
Ми зараз такі гарні.
Он мої друзі, тож…
О. Ходімо привітаємося.
Ні. Боже. Зустрінемось біля машини.
-Гаразд. -Гаразд, бувай.
-Привіт, Белло, Елло, Еммо, Ейво. -Девон, приєднуйся.
О, звісно.
Можна фото лише з «Незмінною четвіркою»?
Ага.
Так. Звісно.
Дякую.
-Жорстко. -Девон, зачекай.
Так.
Ми маємо офіційно додати почесну п'яту учасницю.
Сеньйоре Майклс!
Ой. Тільки знімайте з мого хорошого боку.
Сфоткаєш нас?
Звісно, без проблем.
Більше розпусти!
Поза, кут, дупа.
Котику, підніми вище. Вибачай, але мені вже 40.
-Кохана, хочеш чаю? -Так, коханий, «На сон».
Агов. Що таке?
Вечірка Емми о 10:00. А вже 9:45.
Ага. Але я не йду.
Ти зробила зачіску й макіяж. Виходить, збиралася.
Я в спортивках. Вийти з дому буде фізично неможливо.
Звісно. Логічно.
Справді логічно. Що готуємо?
-Коханий, це не для тебе. Ти вже їв. -Знаю.
Просто цікаво, що тут таке смачне, що наша донечка на вечірку не йде.
Люба, точно не хочеш піти? Здається, це важлива вечірка.
Школа — марна трата часу. Знайду друзів в коледжі.
Але ж ти любиш шкільних друзів:
Еллу, Емму, Клізму та Анемію.
Це не їхні імена.
Емма ж запросила тебе на вечірку?
Запросила. Як і усіх інших старшокласників без винятку.
А після цього всі йдуть на афтепаті зі своєю компанією друзів.
У Белли буде піжамна вечірка, а мене не запросили.
Бо вони думали закинутися «спешл К» і конячими транквілізаторами.
А перед тобою не хотіли, бо ти вища за це.
Пропускаєш вечірку?
Молодець. Пішли вони.
Так, пішли вони в сраку.
Добре, що я так і не вивчив імен цих дурних сучок.
-Що з тобою таке, дідько? -Тату!
Що?
-Не кажи так! -Як ти казала…
Дайте йому кетаміну. Його поплавило.
Може, нам усім треба кетамін.
-То коли у вас орієнтаційний день? -За кілька тижнів.
-Добре. Скоро. -Ага.
Питання:
Якщо це для орієнтації у Волтоні, то чого в лісі?
Мабуть, бо цей день про єднання, а не коледж.
Ну, ти ж в нас обожнюєш природу, тож тобі сподобається.
Не дочекаюсь почати все спочатку.
А то.
Мені не треба трильйон друзів у коледжі.
Я просто хочу мати найкращу подругу, розумієш?
Але ж я — твій найкращий друг.
Я мала на увазі поза цим домом.
Просто не тисни занадто сильно. Люди відчувають, коли ти надто «спрагла».
Хіба це не жалюгідно?
Коледж на носі, а в мене й найкращої подруги не було.
Не так жалюгідно, як дивитися, як ти вдаєш, що куриш косяк.
Що? Я…
-Я курю. -Не певен.
-Треба вдихнути, щоб вставило. -Я не жартую. Я вдихну.
-І мене вставило. Чесно. -Гаразд.
Я відчуваю… щось.
-Справді? -Не «нічого».
Це добре.
Привіт, я Еллі.
Вітаю на орієнтації.
Пам'ятайте, тут ви маєте розважитися і познайомитися.
Єдиний експерт тут — ваш гід з пригод, Гусь.
Привіт усім. Дякую, Еллі.
Гусь! Це я. Я не вчився у Волтоні, бо не мав такої можливості.
Я тут працюю. До справи.
На канатах у вас прокинеться інстинкт, бажання торкнутися перекладини.
Не робіть цього. Не торкайтеся металу.
Кажу вам, розпанахаєте собі руку.
Ясно? Як в «Пункті призначення» якомусь.
І пам'ятайте, у вас є ремені.
Але краще уявіть, що їх немає,
бо навіть із ременями падати некомфортно, бро.
У нас тут ще ніхто не помирав.
Одна жінка стала овочем, та вона не падає духом.
Тут можна курити.
Пити теж можна. Головне — з Гусем поділіться.
-Гусь на чілі. -Вибачте, що пізно.
Ти з цієї групи?
-Так. -Ти усю промову пропустила, подруго
Якось розберуся.
Як тебе звати?
Гусь.
Сміхота.
А тебе?
Селест.
Сміхота!
Кожен першокурсник знає: не знайдеш друзів на орієнтації — ти в дупі.
І Девон була налаштована знайти те, чого вона так бажала:
найкращу подругу в коледжі.
Сьогодні тусня намічається, чи як?
-Одна тут створила групу в Snap. Додати? -А мене додаси?
Але чим більше Девон старалася…
Так, звісно.
Добре, я тебе знайду.
…тим помітнішим був її відчай.
Я мало не обісрався.
День минав,
і Девон усе більше переконувалася, що все буде так само, як у школі —
вона знову лишиться без друзів.
О ні!
Спробуй триматися за цю штуку.
Гаразд, дякую.
Гей! Боже!
Якого біса?
Бро, ти поплавлений?
Класні татуювання.
Відсмокчи!
Ти нормальна?
Поїхали!
Що таке, крутелику? Боїшся? Ти виглядаєш наляканою.
А ти виглядаєш, ніби втратив опіку.
Сміхота!
У мене й дружини немає.
А воно повільніше їде?
Ні. Коли я дам сигнал, ти зробиш крок і поїдеш.
Тобто, зараз.
-Ні. Ні! -Що я мала робити?
Боже! Я не знаю, що…
Обережно!
Ти мене в цицьку копнула!
Вибач!
Їй тренувальні колеса потрібні.
Люди!
ОРІЄНТАЦІЯ ПЕРШОКУРСНИКІВ
Люди!
Гей! Всі подивилися сюди!
Привіт.
Ми зараз розділимося на пари для квест-походу.
Команда-переможець отримає ці класні унісекс-худі.
Так, звучить захопливо. Тож обирайте партнера з розумом.
Я чудово розважуся. А ти?
Хто не має партнера, може бути зі мною,
і я вам понию про мої відкриті стосунки.
Будемо партнерами?
Я в квестах повний нуль.
Є.
«П'ять балів за фото, де хтось депілює ноги».
Цього я не робитиму.
Ага, 80 тисяч на рік, і вони не можуть нам те худі віддати?
Ти звідки?
Монтклер, Нью-Джерсі. А ти?
Стемфорд, Коннектикут. Але з лайняного району.
Але це зробило мене сильнішою. На кого вчитимешся?
Архітектурний дизайн, додатково — управління будівництвом.
І я.
Та ну?
Боже, ні. Я піду на фешн-мерчендайзинг або комунікації.
Не знаю. Що буде легше.
Я перша в родині, хто вступив до коледжу,
тож ставки нижче плінтуса.
Так це ж круто. Ти маєш собою пишатися.
Вибач, коли я сказала «маєш», то не мала на увазі, що ти «маєш».
Певна, ти пишаєшся собою і без моїх…
Перестань нервувати.
Скажу тобі дещо про мене: мені пофіг.
Докторко, людям, які кажуть, що їм пофіг,
зазвичай не пофіг.
Ні, Селест було реально пофіг.
Можна її взяти?
Моя бабця Мелісса. Звісно, бери.
Привіт, солоденька. Яка ж ти мила.
Та замовкни ти вже зі своїм сюсюканням, хай завершує історію.
-У мене тінт брів о четвертій. -Така груба.
Брівки о четвертій, поважаю.
Можна ще трохи вищипати.
Хоча орієнтація тривала лише кілька днів,
здавалося, що Девон і Селест були найкращими подругами роками.
Вони каталися на човні. Заплітали одна одній коси.
Між ними було стільки жіночої близькості,
що це нагадувало лесбійську історичну драму.
Чекайте, вони були…
Ні.
Нудно.
Але в останній ранок орієнтації
Девон наважилась поставити головне запитання.
Привіт.
Тебе підвезти?
Ні, за мною батьки приїдуть.
-Сімейна дівчинка. -Ага.
Мило.
Я думала ще ввечері запитати, але не хотіла здатися липучкою.
До речі, я зазвичай не кажу «липучка».
Девон, годі. Усе добре.
Гаразд…
Хочеш бути моєю сусідкою?
Я в гуртожитку для відмінників. Головний кампус, власна ванна.
Так.
Гаразд. Ура! Боже.
Я тобі напишу.
Вирішимо, хто де спатиме. У мене є міні-холодильник.
Він татів, але мама сказала, що я можу його взяти.
-Круто. -Ага.
До твого відома, я шукаю не просто сусідку.
Я шукаю подругу на все життя.
У мене вже були фальшиві друзі, і мені це не треба.
Знаєш, хто мені треба?
Хтось, хто закопає тіло. Ти зробиш це, Девон?
Я принесу вапно, скотч, ножівки й пончо.
О так, ти дивакувата ти липучка.
Так, липучка.
-Селест, я хотіла спитати… -У мене вже є сусідка.
-Гаразд. Бувай. -Бувай. Біп-біп.
-Бувай, Дев. -Бувай.
Минуло два тижні, як Селест погодилася бути сусідкою Девон.
Спочатку дівчата постійно спілкувалися,
але останнім часом Селест перестала писати.
Пакуючись до коледжу, Девон почала панікувати.
Чи з'явиться Селест взагалі?
ЛЮБИШ THE CURE ТИ ТУТ?
ВЕЛИКИЙ ДЕНЬ!
ЧЕКАЮ ЗУСТРІЧІ
Гаразд.
«Гарбузове Лате» доверху набите всім, що було в домі.
Ключі від твого авто,
яке я напакував самостійно, без твоєї допомоги.
Вибач.
Точно не хочеш, щоб ми тебе відвезли? Допомогли б кімнату прикрасити.
Навряд чи хтось із батьків це робитиме.
Буквально всі інші батьки це робитимуть,
та вирішувати тобі.
Ага.
Останнє.
Ні, тату, у мене є гроші з літньої роботи.
-Я візьму. -Відвали.
Це на екстрений випадок. А бухло — це не екстрений випадок.
-Ага. -Як і їстівна марихуана.
-Дякую, тату. Я дуже вдячна. -Так, зачекайте. Ще дещо.
Тримай, моя дівчинко.
Мамо, ні, я їх розіб'ю. Вони надто гарні.
Розіб'єш, то розіб'єш. Тільки не став у мікрохвильовку.
Чудово, тепер треба перепакувати багажник. Це буде щось.
Ого.
Ти береш Слоупока.
-Так, звісно. -Як мило.
Тату, не треба інфарктів. Дай я.
Я справлюсь. Просто…
Гаразд.
ПРОЧИТАНО 10:31
У мене ще тиждень занять не буде, тож, може, я тут лишуся.
А тоді поїду наступного семестру чи щось таке.
Люба, ти себе накручуєш.
Усе буде чудово.
А якщо я не заведу друзів?
Звісно, що заведеш.
А як ні — в дупу їх.
Ага. І хай Слоупок спостерігає.
-Це зайве. -Не кажи так!
-Що? Він збоченець. -Це так огидно.
Він — друг сім'ї. Але також збоченець.
Боже.
Обережно з цим.
-Ласкаво просимо. -Привіт.
-Я впораюся. Не хвилюйся. -Гаразд.
Ого. Дуже швидко працюєте.
Я за тобою сумуватиму.
Все буде гаразд.
-Не віриться, що ми сусідки! -І мені не віриться!
Я в захваті.
-Привіт. -Ти мене налякала.
У нас бісів рожевий унітаз.
Ти унітаз бачила?
-Боже, він прекрасний. -Так. Лише поглянь.
Це рожевий унітаз!
-Це рожевий унітаз! -Це рожевий унітаз!
БАСКІЯ
Усе, що треба знати про мене, на цих чотирьох постерах.
Справді? Ясно.
Клади в мініхолодильник що хочеш.
Він — наш спільний.
Мініхолодильник твого тата.
Цікаво, що ще нам тато подарує цього року.
Це буде мій палац комбучі.
Які красиві.
Ні, їх зробила моя мама.
Ні, хай на виду будуть.
Так, чудово.
Знаєш, що було б моїм найгіршим кошмаром?
Що?
Якби ти приїхала
і почала вішати сотні маленьких полароїдів.
-Січеш? -Так, із гірляндами.
Такий відчай. Типу, у тебе є друзі.
Тільки не влаштовуй їхній вівтар у кімнаті.
І це ще й пожежна небезпека.
Гаразд, Ведмедику Смокі.
Добре підмічено.
Боже мій. Який потворний пес!
Пішов ти.
Здуріти.
Не вірю, що ти проник у мої сни.
О котрій ти лягаєш спати?
Десь о третій ночі.
А ти?
Та десь зараз.
Вийшло в тебе не дуже, бо я проліз у цей дім!
Нічого, якщо я вже піду спати?
«Крути пляшку», версія з кузенами.
Дякую.
Боже.
Ось так. Задній хід!
Господи! Господи Ісусе!
О, Господи…
Лікарняні жарти!
Бляха! Дідько! Що за…
З'їм сто креветок і на батут.
Можеш вимкнути світло, будь ласка?
Ага.
Задумувався колись, що в цей момент хтось дрочить?
Вибачай.
Так. Але я не проти…
724. Скажіть «О, так»!
Добраніч, Девон.
Гарно тобі поспати.
Сім речей із «Сефори», які легко вкрасти.
Газлайтинг — це погано.
Якщо тільки ви не газлайтите…
Сім хвилин божевільних звуків тварин.
-Добре поспала? -Так, непогано. А ти?
Не знаю. Нам потрібні щільні штори.
Я щойно це сказала.
Привіт.
Я Ембер. Здається, ми сусіди.
Вибачте, що ми вчора шуміли.
Я намагалася повісити полицю, а Олівія…
-Я готувалася до осінніх прослуховувань. -Так.
-Я Селест. Це Девон. -Привіт.
Глянете нашу кімнату?
Мило.
-Я ж казала, що це тупо. -Усе гаразд.
-Вибачте. -Привіт.
Привіт. Як пройти до їдальні?
Так, он там. Зачиняється об 11:00.
-Чекай, а зараз котра? -10:58.
Чорт. Гаразд.
Бігом!
-Гей, зупиніться! -Я вже!
-Нам потрібен бекон! -Не забирайте!
Дайте яйця!
Яйця дайте!
-Допоможи! -Чекай.
Давайте, дівчата.
Ти взяла бекон?
Поговоримо про реєстрацію?
Бо я готуюся до медичного,
і мені потрібна пара, де можна просто відключитися.
Так, я чула, що «Поезія в Америці» легка.
Легка? Я згодна. Беру.
Обожнюю поетів.
Вони вкорочують собі віку в найшаленіші способи..
-Гаразд. -Селест, нам тебе вчора не вистачало.
Ми були в кімнатах 12 різних хлопців. Хаотично, але весело.
-Ого. -Що сьогодні? Туситимемо?
Не знаю. Треба спитати в мого соціального директора.
Підемо тусити?
Так. Обов'язково ввечері йдемо тусити.
Що ти вдягнеш? Я не знаю, який там вайб.
-Мені вдягти… -Я знаю.
Паттерсоне, можна я передзвоню? Я з сусідкою.
Добре. Бувай.
Не обов'язково вимикати.
Це був мій терапевт.
Ми вже закінчували. Він мені як милиця.
ТЕРАПІЯ (2) ТАТО
Ого, ви багато говорите. Це чудово.
У мене купа сімейних проблем.
Тато був прибиральником у моїй школі, тож це було важко.
Іду!
Вітаю, я Кайл з «Інстакарту».
Дякую, красеню. П'ять зірок за сексуальність.
Я взагалі-то гей, тож…
Щільні штори приїхали.
І ще купа всякого лайна.
Який у тебе Venmo? Я скинуся.
Ми сусідки по кімнаті.
Не будемо рахувати, хто кому що винен.
До того ж ми в одному човні. Тонемо в студентських кредитах.
Чекай, Девон.
Твої батьки платять за навчання?
Це погано?
Ні, просто круто, мабуть.
Я все літо працювала в «Вецел Прецел»,
і батьки змушують мене платити за книжки, бензин і таке інше.
Класний макіяж. Можна, я дещо зроблю?
Звісно.
Так. У тебе велетенські губи.
-Можна й підвести. -Боже.
-Виглядає офігенно. -Дякую.
Два-п'ять-один-один!
П'ятничний розігрів перед грою! Хто хоче шот?
-Я! -Гаразд.
-Розігрів! -О 6:30.
-О так. -Ага.
Це буде «Незмінна Четвірка Девон»?
Можливо. Тож тієї ночі дівчата пішли…
-До старшокурсників. -Буквально наш перший вікенд.
Як на мене, ніч тоді не вдалася.
Боже. Тобі все не подобається.
Ми пішли по піцу в «Чі-Чі».
Думали, сидимо поруч із Сі Ло Ґріном,
але це був просто товстий гей у накидці.
Одним словом, дівчата пішли тусити.
Кожна у власному неповторному образі.
Серйозно?
Привіт.
Я йду на вечірку, любий.
Ні, я не знаю, скільки там буде хлопців.
Вибачте, це знову мій хлопець.
Що таке? Чому нас нікуди не пускають?
Бо ми першокурсниці.
Старшокурсниці нас бояться.
Ми ж не чіплятимемося до ваших хлопців.
Просто дайте нам ваш алкоголь. Що…
-Ти що робиш? -Що це?
Не хочу, щоб ти сидів у кімнаті, бо це сумно.
Гаразд, я надішлю тобі фото з туалету.
Господи Ісусе.
Знову. Це ніколи не закінчиться.
-Що? -Що? Ой.
Ого.
Це закрита вечірка. Тільки для членів клубу з фрізбі.
От і чудово. Якраз хотіли приєднатися.
Так, ми обожнюємо фрізбі.
-Вона найкраща. -Я була в шкільній команді.
О, ви вмієте кидати.
Тоді, панянки, заходьте.
Побачимося на тренуванні.
Легенда.
О 6:30 у неділю.
Тож приходьте.
Ні.
Обісратися!
Сфоткаймось.
Так!
Дякую.
-Мило! -Мило.
-Сфоткаєш тільки мене й Дев? -Так.
-Давай! -Так.
Ви такі милі.
-Милота! -Милота.
-Дуже милі! -Надішли.
-Гаразд. -Надішли.
Так, тряси нею! Так.
Привіт.
Я допоможу.
Боже мій. Знімай!
Боже!
СЕЛЕСТЕДУРАНД1 @ДЕВОНВАЙС
Я б не пив.
Фільтр не міняли з минулого року.
Дякую.
Що це за запах?
Приємний чи ні?
Не певна.
Це паелья.
Обожнюю відколи пожив в Іспанії.
Весь час тепер хочеться.
-Хочеш спробувати? -Так, звісно.
Боже!
Дуже гостра.
-Вона погана. Гостра. -Так. Вона не дуже.
У нас є лише сіль, цибульний порошок і пластівці перцю чилі.
-Коли ти був в Іспанії? -Минулого семестру.
Був на семінарі по Гауді в Барселоні.
Ти вчишся на архітектора?
-Так. -Я теж!
Тобто, буду, як пари почнуться.
О, ти першокурсниця.
Ага.
Першокурсниця Девон.
Тобто, я першокурсниця, і мене звати Девон.
Ми наступні на пивний пінг-понг, мушу зізнатися, я — нуль.
А ти хто?
Майкл.
Майкле, я за тобою стежу.
Образиш її, образиш мене.
Вас зрозумів.
Ні, вона просто п'яна. Ні.
Пий!
Ми ніколи не помремо!
Ти в порядку?
Той чувак, типу, готував рис посеред вечірки?
Спершу подумала, що це сумно, а тоді зрозуміла: так і є.
Ага.
Але ж старшокурсник.
Це вже непогано.
Боже.
Бо твій хлопець в 12 класі.
Кохання мого життя.
Старші хлопці завжди люблять молодиць. Це огидно.
Йому лише 21.
Тоді байдуже. Мені 20.
Тобі 20?
Я трохи вчилася в Університеті Південної Каліфорнії, а тоді узяла академвідпустку.
Скоріше, відпустку між ногами.
Вибачте. Гра слів у мене не виходить.
Жесть. Ти вважаєш, що це гра слів?
Боже, у мене похмілля, і я досі контужена.
Не контужена, а дурна.
Вчися пити, перш ніж поїдемо в Панама-Сіті,
бо я з тобою не няньчитимуся.
А коли ви в Панама-Сіті їдете?
Весняні канікули.
Вам треба з нами!
Але купуйте квитки вже зараз.
На квітень?
Увесь Волтон їде на один курорт.
-Розбирають миттєво. -Так.
-Зараз надішлю посилання. -Я згодна.
У мене картки при собі немає,
але якщо забронюєш квитки, я потім скину гроші.
$2,000
-Ти ж мені повернеш гроші? -Боже…
Та замовкни вже. Просто купи. Прошу!
-Будь ласка, матусю! -Давай!
Боже, ну давай уже!
Флорида!
ДЕВОН ВАЙС
Я досі п'яна.
-Уперед. -Так!
-Ми всі їдемо в Панама-Сіті? -Так!
Я змушу Девон зробити там татуювання!
Я цього не робитиму.
Усім доброго ранку.
-Як ми? -Добре.
Настільки добре?
Підніміть руки, хто виконав завдання на перший день?
Бачу моделі ваших улюблених будівель. Добре.
А хто не виконав?
І чому?
Бо в першому рядку програми написано прочитати її до кінця,
а в останньому — ігнорувати завдання на перший день.
Так! Перше правило структурного дизайну — читайте, курва, програму!
А ті, хто зробив макети, отримають оцінки?
Ні. І вас це має порадувати.
Позаду вас ваш асистент викладача, Майкл.
Якщо вам захочеться мені написати,
пишіть Майклу.
Я приймаю в п'ятницю з другої до четвертої, та пишіть, коли завгодно.
Я живу лише заради ваших багатослівних відмазок від ChatGPT.
Її асистент викладача? Може піти як добре, так і погано.
Між ними не може нічого бути. Позиції нерівні.
Подруго, прокинься. Він ще студент. Все тіп-топ.
І що? Переспала з асистентом?
Я розповім про їхній роман на вулиці.
Треба вигуляти Мелісу. Бачу, її шоколадна зірочка прямо пульсує.
Фу!
АДДЕРАЛЛ
-Що несе генетичну інформацію? -Ядро.
Ні. Які клітини крові борються з інфекцією?
-Ядро. -Ні.
Почуваюсь лайняно.
-Може, підеш у кімнату і поспиш? -Не можу.
Завтра маю здати роботу з історії деніму.
Скільки вже написала?
Ніскільки.
Я напишу.
А ти іди відпочинь.
У тебе ж завтра іспит із дизайну, так?
Я вже все зробила, на столі лежить. Треба лише підучити історію мистецтв.
Гаразд.
-Дякую. -Угу.
Обіцяю віддячити, мій маленький генію.
На твоєму місці,
я сьогодні б не ночувала в гуртожитку.
Ти не хочеш мою заразу, повір.
Подруго, рота прикривай.
ДЖИНСИ БУЛИ ПРИСУТНІ КОЖНОЇ МИТІ ІСТОРІЇ.
НЕВІДОМИЙ НОМЕР
Привіт.
-Бро, якого біса? -Йоу.
Ми вчимося.
Вибачте.
Зустрінемося на вулиці?
Так.
Гаразд.
-Звідки в тебе мій номер? -Я… З контактної форми.
Вибач, якщо це було дивно. Я намагався бути кумедним.
-Це було дуже дивно. -Є таке.
Та мені зайшло.
-Куди йдеш? -Назад в Еддісон.
Гуртожиток відмінників. Єдиний, де є персональні ванні кімнати.
Ага, життя мрії — какаю у власній кімнаті.
Ага.
-Ага. -Круто.
То як першокурсниця Девон захопилася архітектурою?
Моя бабця Джіджі живе в будинку Френка Ллойда Райта.
-Що? -Ага.
Та ти що!
Його спроєктувала Меріон Ґріффін.
-Вона була кресляркою в його фірмі. -Так, я про неї знаю. Це навіть крутіше.
Я б хотів відвідати Джіджі.
Вона любить гостей.
Зробить негроні й запросить на танець.
Гаразд. Я тільки за, Джіджі.
Але мушу попередити: якщо поцілує в щоку, не відмиєшся.
Дідько.
Джіджі мені підходить.
-Вона незаміжня. -Гаразд.
Селест, я принесла тобі суп і «Педіа»…
Гей, ми ж разом на курсі поезії.
Боже.
Я, типу, зробив тобі куні, а ти…
Звали звідси.
Гаразд.
Я Тео, до речі.
Побачимося на парах.
Я зсунула ліжка, бо він був борцем.
-Він був величезний. -А я думала, ти хвора.
Певно, то була алергія. Я намагалася додзвонитися.
ПРОПУЩЕНИЙ ВІД СЕЛЕСТ 41 ХВ
Гаразд.
Ось твоя робота.
Ой, дякую.
Можеш надіслати мені на пошту? Може, я захочу щось змінити.
Так. Звісно.
Ми зламали твою штуку?
Так.
Та я розберуся.
-Хто дзвонить? -Девон.
-Привіт. -Привіт, люба.
Де ти? Виглядає небезпечно.
Що? Я в пральні. Перу простирадла.
А чому? Щось сталося?
Це все Селест. Вона так дістала.
-Вона ж тобі подобалась. Що таке? -Просто…
Допомогла їй з роботою, бо вона сказала, що хвора,
а коли я прийшла додому, їй раптом стало краще.
Сонечко, ми за інших роботу не робимо.
Боже, тату, ти нічого не розумієш.
Гаразд? Я пішла.
-Ні, сонце, не йди. -Ні!
Сонечко, поговорімо.
Розкажи, що вона тобі робить, сонце?
Мій міні-холодильник забитий її смердючою комбучею.
Вона ніколи не прибирає у ванній.
Позичила моє нове худі. Я ще й етикетку не зняла.
-Ага. -Але, Дев… Гаразд.
Ти пробувала з нею поговорити?
Що? Ні. Це було б так дивно.
Сонце, ми не говоримо «про людей».
Ми говоримо з ними.
-Точно. -Розумієш?
Тату, це відеодзвінок.
Відведи від вуха.
Він думав, це вуходзвінок.
Гаразд.
Мені вас просто бракує.
А нам — тебе.
Дуже. Ти ж приїдеш додому?
-День подяки вже скоро. -Гаразд.
До речі про поїздки, я бачив списання на 4 000 доларів
за квитки на літак на кредитці для надзвичайних ситуацій.
Боже, вибач. Це на весняні канікули.
Поверну, коли Селест віддасть.
А власного батька вона використати не може?
-Боже. -Не віриться, що ще є вільні машинки.
-Привіт. -Здуріти. Ти на відеодзвінку?
Так. З батьками.
Боже мій!
Привіт, мамо. Привіт, тату.
Я Селест.
-Привіт, Селест. -Привіт.
Я вважаю, що ваша донька — найкраще, що є в цьому коледжі.
Ой. Знаєш що? Вона каже те саме про тебе.
-Правда ж, любий? -Саме так.
Селест, люба, що робиш на День подяки?
Є якісь плани?
Напевно, залишуся в кампусі, бо в мене сімейні проблеми.
Але буде добре виспатися.
Вау. Вибачте, дзвонить мій терапевт.
-Опівночі? -Рада знайомству.
Селест, дуже приємно було познайомитися.
-Девон? Дев? -Так?
Запроси її сюди.
-Що? Ні. -Дев.
Психотерапевт опівночі? Схожа на волоцюгу.
-Тепер кажуть «циганка»? -Ні.
Добре мати друга. Вона тобі подобається, тож розберись.
Ти не чула, що я сказала? Я її не запрошу.
Запроси її сюди.
Боже, я така рада, що вибралася з кампусу.
Дякую, Дев.
Так, буде весело.
А ще
я хотіла вибачитися за ту ніч під час іспитів.
Знаєш, коли щось накоїш, а потім розумієш:
«Бляха, це було так тупо з мого боку».
Та без проблем.
Та я була б вдячна, якби ти не сідала хлопцям на обличчя в моєму ліжку.
Це цілком справедливе прохання.
Це я можу.
Я в тебе вірю.
А ти не казала, що ти мажорка.
Ми не мажори. Ми — середній клас.
Чому багатії завжди кажуть, що вони середній клас?
Привіт!
Привіт.
-Ти виросла? Ти тепер вища? -Можливо.
Привіт, можна обійняти?
-Так. -Я не знаю, що… Гаразд.
Ще правило — без взуття.
-Знімай ковбойські чоботи. -Годі тобі.
Капітане Облом. Привіт.
Селест, можеш не розбуватися, мила.
-Привіт, Девон. -Привіт, мамо.
Привіт.
-Ти така гарна. -Вітаю вдома, дурко.
-Привіт. -Привіт.
-Вітаю. -Привіт.
-Я Алекс. -Привіт.
Я можу взяти твою… Ага.
Який джентльмен.
-Лицарство живе. -Так.
-Привіт, мила. Така рада, що ти тут. -Привіт. І я.
Браяне, ми замовимо суші.
Ти любиш суші?
-Обожнюю. -Правда?
-Гаразд, замовмо. -Гаразд.
А як же курячі палички?
Ні, замовимо вугра на 200 баксів.
МАЙКЛДЖЕЙМСГОЛЛ25
ІТАЛІЙСЬКИЙ СЕНДВІЧ ПАНІКУЄ, ЯК БАЧИТЬ, ЩО Я НАБЛИЖАЮСЬ
Перше місце на змаганнях із плавання в Монклері?
Ні, я зайняла останнє місце.
Але батьки зробили мені це, бо пишалися, що я брала участь.
Заціни напис: «Найкраща спроба».
Твої батьки хотіли, щоб ти ніколи не почувалася погано.
Так. Вони мене люблять.
Іноді аж занадто.
А це що?
Боже.
«Я більше, ніж моя тривога».
Це просто невеличкі афірмації.
Можеш повісити їх у нашій ванній.
Вони мені більше не потрібні.
Чому? Ти щось приймаєш?
Я приймаю «Еффексор».
-У дуже низькій дозі. -Чому ти не сказала?
Я не люблю про це говорити.
Я розповіла про свого терапевта.
Я знаю. Я мала щось сказати.
Вибач. Не знаю чому.
Вибач. Байдуже.
Усе гаразд.
Гей, Селест, граєш у «Колонізаторів»?
Я якось не грала в настільні ігри, бо завжди була популярною.
Що за «Колонізатори»?
Це дуже весело. Будуєш дороги, поселення і таке інше.
Можна ми подумаємо?
Так, звісно.
-Коли твій брат зізнався? -Він про це не говорив.
А, ясно.
Давай сьогодні тусити.
Після «Колонізаторів»? Це ж довга гра.
Може, гра іншим разом.
Гаразд.
Можемо піти в боулінг чи в торговий центр.
Він до десятої, але ненадовго можна.
-Ні. У бар. -А.
Нас не пустять. Усі бари тут перевіряють посвідчення.
Ну,
добре тоді…
Дуже добре, що у нас є посвідчення!
Дякую, що позичила.
Звісно. Виглядаєш круто.
ПОСВІДЧЕННЯ ВОДІЯ ДЕВОН ВАЙС
Ти використала моє справжнє ім'я?
Краще використовувати справжнє. Можна розраховуватися карткою.
Розумно.
Головне, змінити домашню адесу.
Якщо відберуть, то тебе не знайдуть.
Тебе ніколи не знайдуть
на 126 Креств'ю-роуд, Стемфорд, Коннектикут.
Це моя домашня адреса. Я підмінила обличчя.
Тож технічно це мій рідний бар, а не твій.
Гаразд, час для пенісів.
Привіт, чувак.
Показуйте посвідчення, леді.
Так.
Гаразд, байдуже. Що питимете?
Реально?
Нам дві текіли з содовою і лаймом і шість шотів зеленого чаю.
Відкритий чи ні?
Відкритий.
Картка при тобі?
Так.
Девон?
Привіт!
Девон! Це так цікаво.
Ти остання людина, яку ми думали побачити.
Як мило.
Це Елла, Емма, Ейва й Клізма.
Селест. Найкраща подруга Девон.
Приємно.
Ми знаємо Девон зі школи.
Прикольно.
Представишся чи далі витріщатимешся?
Я просто дивився на твої татуювання.
Неправда. Але нічого. Хто хоче шоти?
Це все?
-Серйозно? -Бухло на шару.
-Нащо ти це зробила? -Хочеш?
Що? О, звісно.
Бляха.
Девон, за що вип'ємо?
-За те, що ми вже не в школі. -Це прямо в точку.
-Люблю тебе. -Будьмо.
Знайдеш мене.
Гаразд.
Я мало не побив стареньку, щоб здобути ці зефірки.
Але я їх здобув.
Гей, Ді? Ти спитала маму, чи їй потрібна допомога?
Я роблю картопляне пюре.
Це найпростіше. Перевір, чи їй щось треба.
-Боже! -Будь напохваті.
-Добре. -Мік Джаггер в окулярах.
-Селест, сиди. -Ні, я наполягаю.
Гаразд. Люблю тебе, Браяне.
Коханий, моркву купив?
Бачив «Королівські перегони»?
Ні.
А варто.
Тобі зайде.
Здається, Селест класна. Вчора добре потусили?
Так, на жаль.
У коледжі, з похмілля
я випивала пляшку вина, заїдала нагетсами,
а потім цілий день дрихнула.
Мамо, це якось сумно.
Усі мами трохи сумні. От побачиш.
Привіт, родино Вайс!
З Днем подяки! Ми прийшли!
-Привіт. -Мамо.
-З Днем подяки! -Привіт!
-Я принесла негроні. -Привіт.
-Радий тебе бачити.
-З Днем подяки, Джіджі. -З Днем подяки, люба.
Люба, як справи в коледжі?
Ти вже архітекторка?
Ще ні.
А ти розповіла професорам про будинок, у якому я живу?
Так.
Це не принесло тобі… Ой.
Що це за юна красунечка?
Це моя сусідка, Селест.
Селест?
А я твоя Джіджі.
Ходи.
А от і Браян. Привіт!
Булла, ти знову відростив вуса.
-Щоб тебе позлити. -Місія виконана.
Ді, допоможеш мені з індичкою?
-Покликати Алекса? -Я йому не довіряю.
-Тебе розшукують. -Я почну з капусти.
Дякую, сонце.
-Привіт, мамо. -Ти мені потрібна.
-Давай, ти. -Гаразд.
-Мені треба льоду. -Зараз.
Хочеш щось випити?
-Так. -Ходімо.
Це ж круто. Це наче гиря.
Можна робити вправи з гирею.
Ще й розмахувати, якщо хочеш.
Це не має бути сексуально. Я роблю щось не так.
-Але виглядає. -Я перестаю.
Сфотографуєш?
Ага.
-Непогано. -Для слайд-шоу?
-Ні. -Лише для сторіс? Гаразд.
Опускаю.
Чуєш, як шкварчить?
Селест, типу, кумедна.
-Ага. -Але ти кумедніша.
-Дякую. -Гаразд. Слідкуй за нею, добре?
-Гей, Ді? -А?
-Люблю тебе. -А я — тебе.
Ти така мила!
-Така мила! -Боже.
-Дай подивлюся! -Ого, не може бути!
Привіт, люба.
Привіт.
-Ти тут сама? -Так.
Уже ні.
Знаєш, твоя подруга така красуня.
Але її татуювання такі потворні.
-Нащо вони їй? -Припини. Не кажи так.
Я тебе підміню.
Ні. Іди всередину. Я впораюся.
Мені не дають нічого робити. Я можу наглянути за індичкою.
Будь зі своєю подругою. Ти її привела. Будь із нею.
Гаразд.
-Гаразд. -Бувай.
У твоєму віці я зробила татуювання з хлопцем із коледжу, Верном.
Боже. Вікі, ти від Верна божеволіла.
Вона була одержима Верном. Насправді, як і всі.
Ніколи не забуду, якою щасливою він мене робив.
Цікавий факт: він одружився з Вітні Каммінгс.
-Та ну. -З ким?
Я удаю, що мені норм, що ти про Верна говориш, та насправді ні.
Ви в курсі, що у Девон є свій Верн.
Асистент викладача.
-Ти про що? -Справді?
Моя Девон закохалася.
Коли Девон поруч із ним,
вона така: «Майкле, я закохана в тебе».
Я так не кажу.
-Там щось відбувається. -Що?
Боже мій!
Мамо!
Девон, допоможи!
Хутко! Мамо!
-Допоможіть! -Що нам робити?
-Джіджі горить! -Що робити!
Я знаю.
Боже! Мамо, ти в порядку?
Мамо… Боже.
Ти в порядку?
-Я пролила свій напій. -Постав.
Ти в порядку? Все добре?
-Я в порядку. -Гаразд.
-Ти мала стежити за фритюрницею. -Вона сказала йти всередину!
-Що не так? -Браяне, все гаразд.
Я знала, що Девон сьогодні не в собі, тож це на мені.
Який у тебе розмір голови?
Я зв'яжу тобі шапку.
Шапки бабусі легендарні.
-Селест, це було неймовірно. -Янгол.
Вона була наче пожежниця.
Наступного ранку Девон прокинулася з болем у животі,
знаючи, що має провести решту вихідних із Селест.
МУСИЛА ТІКАТИ! СІМЕЙНІ СПРАВИ
Їй одразу стало краще.
Ді, ти вже встала? Іди поснідай.
Я роблю вафлі.
Не спали їх, тату!
Запізно.
Девон повернулася в гуртожиток якраз на свій 19-й день народження.
З ІМЕНИНАМИ, ДЕВОН! ЛЮБЛЮ ТВОЮ СТАРУ ДУПУ
ТВОЯ БОЖЕВІЛЬНА СУСІДКА, СЕЛЕСТ
-З днем народження! -Боже.
Дякую. Це так мило.
Звісно. Сподобалося?
Так. Не віриться, що це все ти.
Я подумала, що на твій день народження ми вчотирьох підемо в «Аббу».
Середземноморська кухня, але там є кальянна.
-Звучить круто. -Чудово.
-Я піду в душ. -Гарзд.
Це мій бюстгальтер і труси?
Так, вони були в моїй шухляді.
СЕЛЕСТЕДЮРАНД1 ЗГАДУЄ ВАС
З ДНЕМ НАРОДЖЕННЯ, СУСІДКО!
ДЕВОН ВАЙС «ЕФФЕКСОР»
Дії Селест перетворили тривогу Девон на тотальну параною.
За порадою вона звернулась до найрозумнішої жінки на кампусі.
Привіт, подружко.
Чекайте, ви є в цій історії?
І чого стрижка «під горщик»?
Це був боб.
І як ти це бачиш взагалі? Це дивно.
Ого. Круті.
-Моя мама — керамістка. -О, круто.
До зварювальної майстерні 20 хвилин пішки,
тож я така: «Та ну його».
А школа не проти?
Ні.
Ти прийшла, щоб помилуватися моїм декором.
Я хотіла дізнатися, як змінити сусідку по кімнаті.
Ого.
Зміна сусідки — це крайній захід.
Школа дозволяє це лише в екстремальних обставинах.
Вона має загрожувати твоєму життю…
У мене проблеми з особистими межами, якщо у вас є поради щодо цього.
Річ у тім, що в спілкуванні ти не отримаєш того, чого хочеш,
якщо не попросиш.
Тож кажи прямо.
Можна з тобою поговорити?
Не зараз. Після «Безголових».
Боже, не віриться, що ти не бачила цього довбаного фільму.
Тебе надто оберігали.
Цікаво, що Стейсі Деш було 30, коли вона тут знялася.
Тридцять? Це майже твій вік.
ЗАПИТ НА ЗМІНУ СУСІДКИ
Гей! Якого дідька?
Вибач, я…
Мені треба зарядити комп'ютер.
Ось-ось здохне.
-Відмотаєш. -Ага.
Мені дуже сподобалося читати ваші вірші цього семестру.
Настільки,
що весь клас має почути їх до зимових канікул.
Та годі вам. Хто почне?
Волонтери?
-Не всі одразу. -Давайте я.
Селест, гаразд, виходь.
Мій вірш називається
«Дівчина, якої майже не існує».
Восьма ранку
Дівчина методично Підбирає собі вбрання
Яке не помітить рівно ніхто
Таке враження
Що це і є її мета
Лишатися непомітною
Несуттєвою
Незначною
Вона — дівчина, якої майже не існує
Полудень
Дівчина занадто голосно сміється З жарту вродливого старшокласника
Він — калейдоскоп
Вона — бежева
Але також прозора
Вона — дівчина, якої майже не існує
Десята вечора
Дівчина чекає, щоб хтось Склав для неї плани
Вона питає себе:
«Невже я існую лише Щоб віддзеркалювати геній інших?
Невже я наче та скляна стіна
Настільки прозора, що люди Здатні проти крізь мене?»
Удар, замели і в смітник
Більше немає
Вона — дівчина, яка колись була
Молодець, Селест.
Мені сподобалися образи і те, як ти граєш з формою.
Гаразд, давайте обговоримо. Що ви ще помітили?
Маро?
Селест чудово передала порожнечу персонажа.
Ми всі знаємо цю дівчину.
Хочеться підійти до неї й сказати: «Ти не жертва.
Ти просто відстійна».
Знайома з моєю колишньою?
Це було недоречно. Ще хтось?
Тео?
Я думав, треба римувати.
Це необов'язково. Не всі вірші римуються.
Напишеш таке про мене і я тебе вб'ю.
Ти це вже зробила.
Коли співала на «відкритому мікрофоні»
у «Підвалі Делвіна»?
То не я написала. Це пісня Бренді Карлайл.
-Справді? -Так, дурепо.
Бачите, ми багато чого дізнаємося.
Починаємо зцілюватися.
Ой ні!
Вибачте, докторе Шиллінг.
Усе гаразд, Джордже.
Гей, Фікі, чудовий кидок, лайна ти шматок.
Довбаний ти аматор.
О Боже!
Мене глючить, чи це той Джордж?
Так, це Джордж.
Він здобуває все нові дипломи, щоб грати у фрізбі.
То на чому я зупинилася? Точно.
Зимові канікули —
дарунок від богів коледжу, що приходить, коли він найбільше потрібен.
Перші тижні вдома Девон була одержима гівняним віршем Селест.
А тоді на Новий рік їй написав Майкл.
О, Майкл.
Спілкуючись із Майклом, Девон змогла зосередитись на навчанні.
Можливо, цей семестр не буде таким поганим.
Професорко Зіманн, Девон прийшла.
О, пані Вайс.
-Привіт. -Вітаю.
На канікулах я вечеряла з головою відділу,
і показала твою роботу над задачами структурного аналізу.
Він не повірив, що ти першокурсниця.
-Справді? -Так.
Не думала податися на ВолтонКон?
-Це щось на кшталт TED Talk? -Боже збав.
Це щорічний конкурс, де студент кожної спеціальності
презентує проєкт з покращення життя на кампусі.
-Ми з Майклом поговорили… -Так.
-І ми вважаємо, що ти маєш подати заявку. -Це чудово.
-Я обов'язково про це подумаю. -Гаразд.
Я вже подумала.
Так, я згодна.
Чудово. Знаєш, я бачу в тобі себе.
Не в дивному сенсі. Просто у звичайному.
Привіт.
Як справи? Що робиш?
А ти що робиш?
Щойно закінчив з роботою.
Збирався потренуватися.
Я теж.
САМОТНІ НА ДЕНЬ ВАЛЕНТИНА? ГАРЯЧА ЛІНІЯ ДЛЯ САМОГУБЦІВ
Чому ти зупинилася? Співай!
Не хвилюйся. Я це не викладу.
Можливо.
Боже, Олівія до четвертої ранку говорила з хлопцем на повну гучність.
Це жах. Та піди вже кудись.
Скажи! У мене зранку був Zoom з біології,
і вся моя група чула їхню з хлопцем сесію сексу по відеодзвінку.
Два-п'ять-один-один!
Привіт!
-Вечірка прибула! -Привіт, Алексе!
Завжди хотів це сказати.
-Привіт. -Привіт.
-Привіт! -Привіт!
-Привіт. -Що ти тут робиш?
-Мене Селест запросила. -На вечірку.
Думали зробити сюрприз.
Ти ж узяв костюм «Трейлерного сміття»?
Що?
Я не знав, що треба мати з мобою костюм.
-Отак. -Непогано.
Краса.
-Непогано? -Дуже.
-Дуже непогано. -Наші вгадаєш?
Песик.
Сільські шльондри?
-Алексе, ні. -Ні. «Просте життя».
Ніколь і Періс. Без перук, бо вони по 30 баксів.
Перепрошую.
-JWoww вже хоче почати пити. -Гаразд.
«Джерсі Шор». Це я знаю.
Не треба мене жаліти.
Краще дайте грошей.
Ніхто з вас не бачив «Ерін Брокович»?
ВЕЧІРКА «ТРЕЙЛЕРНЕ СМІТТЯ»!!!
Гаразд.
Так!
Коледж — це так круто.
У школі так багато козлів.
Скажи їхні імена. Я їх відлупцюю.
-Ходімо танцювати! -Так? Гаразд. Йду.
-Боже! -Так!
Він милий. Потанцюй з ним.
Потанцюй з ним!
-Ні. -Так!
Лише погляньте, хто це.
Брехливі сестри.
Ви не ходите на тренування.
Певен, ви думали, що я промовчу,
бо ви такі красуні.
А я — лише пачка хрустиків з дупою бігуна.
Дивіться. Знаєте що? Подивіться на час.
Час вже вам валити з мого дому.
Джордже, усе гаразд. Вони зі мною.
Вибач.
Тоді я з'їм трохи грибів.
-Гей, Джордже. -Поділися з товаришами!
-Привіт. -Привіт.
-Гарно виглядаєш. -Дякую.
Ти, типу, адвокат із трейлер-парку?
Ні. Я щойно з похорону.
Це не жарт. Я справді щойно з похорону.
Боже. Вибач.
Нічого. Це був друг мого батька.
Я працювала над проєктом для ВолтонКону.
-Я думаю, в тебе вийде. -Дякую.
Я під час свого так нервував, що просто почав тараторити.
Закінчив десятихвилинну презентацію за 45 секунд.
Непогано.
-Ти точно не хочеш перевдягтися? -Та ні. У мене й костюма нема.
Та годі. Щось вигадаємо.
Тут легко вчитися, як бачиш. Тому в мене такі гарні оцінки.
Ого.
У тебе дуже обмежений вибір для цієї теми.
Оце «Трейлерне сміття».
«Ландшафтний дизайн Смердючки»? Що це взагалі?
-Улюблена футболка. -Я не кажу, що вона погана.
-Просто вона в тему. -Гаразд.
У тебе є шльопки?
Гаразд.
А це що таке?
Це не лише моє.
Ми по черзі носимо на виїзні турніри.
Воно у твоїй шафі, тож ти носиш його найчастіше.
Ага.
Як я виглядаю?
Чудово. Ага.
-Сидить ідеально. -Так.
-Тобі не жарко в цьому? -Дуже.
Здуріти як.
Але я просто сиплю туди дитячу присипку. Вона освіжає.
-Допомогти з блискавкою? -Так, звісно.
Ага.
-Так нормально? -Так.
Гаразд.
Одягни голову.
-Гаразд. -Ага.
Дякую.
Ось так.
Так. Гаразд, ось і він.
Обережно. Погано видно.
Ого!
-Вибач! -Нічого. Ти в порядку?
-Так, усе добре. -Гаразд.
Вибач.
Не знав, що я такий милий, коли в режимі Воллі.
Ти зараз така гарнюня.
Я тебе не чую.
Девон!
Відвези Алекса додому.
-Він щось прийняв. -Що?
Алексе!
-Ти в порядку? -Девон…
Що сталося? Що ти прийняв?
Селест дала мені екстазі.
Якого біса?
Іди. Я побуду з ним.
Отак. Хай виходить.
Випльовуй.
Отак.
А, я зрозумів. Ти — Джо Екзотик.
Гей! Ти дала моєму брату екстазі?
-Що? -Він зараз блює!
Нащо ти це зробила?
Думаєш, я накачала твого брата?
Так, думаю.
Оце треш. В нього в голові паморочилось, і я дала йому Драмамін.
Збрехала, що то екстазі.
Девон просто рознервувалася.
-Не лізь, Ембер. -Боже, гаразд.
Бляха. Привіт, любий, я ще на вечірці.
Не знаю. Десь двадцять хлопців.
Чого ти на мене злишся?
Сподіваюся, ти розумієш, що я тут няньчилася з твоїм братом,
поки ти займалася… не знаю, чим би це не було.
Це вже вдруге.
Вдруге я рятую когось із твоїх родичів.
Може, я заслуговую на подяку?
Дякую.
Байдуже.
Якась ця розмова була не «хрустка».
То вона дала братові Драмамін чи насправді його накачала?
Гострий соус у пакеті.
Дякую, сексі роботе.
Я взагалі-то гей.
Докторе, Девон нарешті попросила змінити кімнату?
Вона не могла.
Через два квитки до Панама-Сіті без можливості повернення.
-Дідько! -Боже.
Далі в нас Картер Джі.
Картер Джі співатиме «drivers license».
Ого, оце так настрій попсує.
-Картер Джі. Ось тримай. -Дякую.
Девон!
Чувака прямо понесло.
Ага.
Хочу з тобою поговорити.
Звісно.
Тієї ночі, коли твій брат приїздив,
він мені зізнався.
-Що? -Це було дуже мило.
Він розповідав про хлопця,
Пітера Купловськи, який йому дуже подобається.
Ого. Пітер — його найкращий друг.
Так, він так і сказав.
Я подумала, що ти маєш знати.
Дякую, що сказала.
До речі,
ти досі винна мені дві тисячі за готелі та перельоти.
Я винна твоєму татові, але зараз звісно, що у мене при собі стільки немає.
Тож знаєш що? Так.
Дякую, що змушуєш мене так добре через це почуватися.
-Ти на мене образилась? -Поговоримо пізніше.
Я принесу нам випити.
Я зараз така твереза, що аж лячно.
То гроші на випивку в тебе є.
МАЙКЛ ЦЕ ТИ?
Тут у басейні близько сотні хлопців.
Ти серйозно хочеш, щоб я попросила їх усіх звалити?
Що ти тут робиш? У тебе ж співбесіди.
Не знаю. Я такий: «Та пішло воно». Це мої останні канікули.
І як відмовитись від 14-годинної поїздки з найгіршим у світі водієм?
Замовкни, королево драми. Я заснув лише двічі.
Не можна пускати його за кермо.
Звісно.
То ти залишаєшся?
Не знаю. Побачимо, куди ніч занесе.
Наступна на сцені — Девон В.
Девон В.
Дідько. Девон, ти записалася?
Ні. Я не думаю, що…
Девон Вайс із Волтонського університету.
-Схоже, тебе хтось підписав. -Девон Вайс.
Вона тут.
-Люди, годі. Ні. -Давай, Девон.
Я не хочу!
Ні, я не хочу. Люди. Люди!
Так! Поаплодуймо Девон В. Давай, Девон.
-Я на це не підписувалась. -Ти вже тут. Давай.
Я і пісню цю не знаю.
Текст ось.
Підбадьорте дівчину. Ну ж бо.
Давай, Девон!
Так!
Підспівуйте!
Це та дівуля, що тебе в цицьку вдарила?
Досі болить, курва.
Люблю тебе!
Давай, Девон!
Це неймовірно!
Так!
Девон В!
МАЙКЛ ДЕ ТИ ПОДІЛАСЯ?
Звідки ти знав, що я тут?
У мене є твоя геолокація, дурко.
-Іди сюди. -Пробач.
Усе гаразд.
Усе добре.
Мушу сказати, класний братик.
Ага. Мені аж огидно, що мій — гетеро.
Знаю. Моя сестра лесбійка. І це зовсім не те.
Боже! До кінця життя я дивитимусь на це дурне татуювання
і думатиму, як її ненавиджу.
І воно 400 баксів коштувало.
Власне, 800, бо ця шльондра змусила мене заплатити за неї.
Так, тато тебе вб'є. І ще, здається, воно інфіковане.
Я знаю.
-Я піду на касу. -Гаразд. Я почекаю на вулиці.
Документи, люба.
Ось.
Яка адреса?
126 Креств'ю-роуд, Стемфорд.
Гарно там, мабуть.
Моя сестра вийшла за багатія зі Стемфорда. Тепер думає, що її лайно не смердить.
З бідної частини Стемфорда?
Такої бідної, що вона має 300 татуювань,
але не може повернути мені борг.
Знущаєшся?
Та пішла вона.
Боже, вона така брехуха.
Що зі мною, що люди вважають, що мені можна брехати?
-Це не твоя провина. -У якийсь момент починає здаватися, що моя
У середній школі надія була на старшу.
А в старшій — на коледж.
Але це все безнадійно. Безнадійно.
Я гей.
Що?
Ні, нічого.
Просто хотів сказати, що я майже певен, що я гей.
Гаразд.
Дякую, що поділився.
Ага.
Приємно було зробити камінг-аут під «Тако Белл», наче так і треба.
Сподіваюся, це не змінить твоєї думки про мене.
Жартуєш?
Як на мене, це чудово.
-Ти знову мій найкращий друг. -Так, усі зрештою приповзають назад.
Так і є.
Люблю тебе.
А я — тебе.
Що робитимемо з Селест?
Думаєш, якщо я гей,
а всі геї — мстиві сучки, то я знатиму, що робити?
І ти права.
Якщо ви знесете мене і мого коня,
чи не проявите ви до мене ту ж нетерпимість, в якій винуватять мене?
Ні, не вплутуйте мене в це.
Гей, статуя конфедерата, на цьому кампусі ти нам ні до чого.
Тобі кінець, бляха.
Ні!
-Господи Ісусе. -Нарешті я помер.
Чудово. Драма по максимуму.
Тільки додам, що то не статуя конфедерата.
Це був перший тренер з лакросу в нашій школі.
І в нього просто був кінь.
-Хай там як, для мене честь… -Удачі, Девон.
-Спробуй не говорити надто швидко. -Я впораюся. Дякую.
Поаплодуймо Девон Вайс.
-Круто вийшло. -Молодець.
Дякую, професорко Зіманн.
Цей конкурс допомагає студентам вирішувати повсякденні проблеми.
Як на мене, найскладніша проблема для першокурсників —
не навчання і не баланс між роботою та соціальним життям.
Це спроби ужитися з довбаним сусідом.
Та структурний дизайн здатен допомогти.
Стандартна двомісна кімната має 16 квадратних метрів.
Це небагато.
А може здаватися ще меншою, якщо ділити її з повним психопатом.
Це моя сусідка Селест.
Не варто було ім'я називати. Вибачте.
Перестала ліки приймати, тож в голові каша.
А ця лялька — я.
Вона виглядає травмованою,бо я сама така.
У гуртожитках Волтона шафи розташовані поруч,
що не додає приватності.
«Погляньте на одяг, який мені не належить.
Не дочекаюся, щоб їх одягти без дозволу».
Дякую моєму брату Алексу
з технічної будки за озвучку для Селест.
Піднімаємо шафу —
і цій клептоманці вже важче до речей дістатися.
«Ой, не можу дотягнутися.
Я просто хочу носити твої бра й білизну».
Далі розглянемо типове розташування ліжок.
Хто з вас приходив додому і бачив, як сусідка їсть у вашому ліжку?
Ага.
Якось я прийшла додому
і застала сусідку, якій на моєму ліжку робили кунілінгус.
Ви злягались в її ліжку?
Отже, встановивши ліжка Мерфі, ми збільшимо житловий простір.
І Селест буде набагато важче займатися сексом із курдупликом,
поки я пишу її реферати.
«Хник.
Відчуваєш смак комбучі?»
Чому ця лялька Селест — це буквально я?
Поки що цей дизайн вигідний тільки мені.
Тож я запитала себе:
«А що ж потрібно Селест?»
Та це складно,
адже вона зростала в скромних умовах в цьому будинку.
Якого біса?
Ось вона.
Це звукоізоляційна перегородка.
Мені більше не треба слухати побрехеньки, де батько Селест — прибиральник,
коли насправді він — директор «Стейплс».
Боже, чувак.
«Стейплс»? Ресторану?
То вона — дитя непотизму?
-Ганьба! -Ага.
І ще одне.
Лише для частини Селест.
Гірлянди з полароїдами.
-Як у нашій кімнаті. Вона звідти… -Ага.
Дякую за увагу. Архітектура, вперед.
І, може, хай асистенти не сприймають список контактів за Тіндер?
Девон!
Це було божевілля, але в хорошому сенсі.
Дякую.
Де ти взяла такі маленькі меблі?
Я зробила їх із братом.
Тобі там нормально буде?
Ага.
Побачимося пізніше.
АЛЕКС ПРОПУЩЕНІ ВИКЛИКИ
Я тобі разів 15 дзвонив.
Що таке?
ПІТЕРЕ КУПЛОВСЬКИ, ХОДІМО НА БАЛ? ЛЮБЛЮ, АЛЕКС
Я заплуталась. Це ти зробив?
Ні.
Можеш приїхати додому?
У мене сьогодні іспит, але я зберу речі й одразу поїду додому.
Мені шкода, Алексе.
Я ще не був готовий.
Напруження і деформація.
Напруження — це внутрішня сила на одиницю площі.
Я не розумію.
Вона навіть не намагалася поговорити зі мною. Натомість вона зробила презентацію
про те, яка я лайняна сусідка, перед усім університетом.
Це було принизливо.
Так, я розумію, як це може бути важко.
І все через те, що їй подобався хлопець, якому подобалася я.
Це ж не моя провина.
Ходи сюди.
Якого біса?
Девон, гей…
-Це тимчасове рішення. -Ти тут тепер живеш?
Усе гаразд.
Я впораюся.
Що таке, Девон?
Ти сьогодні була в школі мого брата?
Вибач, в чому ти мене тепер звинувачуєш?
Покажи сумку.
Ой ні…
Гаразд…
Ти справді забрала мамині миски?
Боже, Девон. Чому ти так зациклилася на цих гидких мисках? Твоя мама — відстій.
Гей, дівчата, давайте глибоко вдихнемо.
-Заспокоймося. -Не чіпай мою родину!
-Все. -Тобі треба допомога.
Попроси в багатого тата нового терапевта.
Ні! Давайте заспокоїмося.
Ходімо.
Ти така розбещена!
Ти живеш у будинку за 20 мільйонів! Я бачила на «Зіллоу». Там є ліфт.
Гаразд. Молодець.
Ви обидві маєте рацію, але кидатися мисками — небезпечно.
Здається, мені в око потрапив осколок.
Не віриться, що ми були подругами.
Подугами? Ти цілувалася з хлопцем, який мені подобався!
Думаєш, ми лише цілувалися?
Ні, я його виграла.
Я виграла його на весняних канікулах.
І на зимових теж виграла.
Пам'ятаєш, ти прийшла в його кабінет запросити його погуляти?
Я була під столом.
Бо ми щойно трахалися.
Тож…
Ти огидна.
Гей, не треба соромити людей за секс.
Ти йому не подобалася. Змирися.
Ти випромінюєш
вайб молодшої сестрички.
Гей! У тебе немає на це ліцензії!
Ні!
Усі, заспокойтеся.
Мої плакати!
Ти ж пожежниця? То гаси.
-Стільки емоцій. -Якого біса?
Чорт забирай!
Я маю це загасити.
Нам треба забиратися звідси!
Пожежа! Хутко!
Там довбана пожежа!
Боже!
Це моє!
І що?
Ну ж бо!
Девон! Девон, давай поговоримо.
-Добре! Хочеш поговорити — давай! -Так.
Нащо ти брехала, що бідна?
Бо всі вважають, що у багатіїв все добре.
А в мене не все добре. У моєї мами Альцгеймер.
Тато її кинув і побрався з на два роки старшою за мене.
А ти весь рік
тикала мені в лице свою ідеальну сімейку!
Ти могла б мені все розказати, і я б тебе підтримала,
бо для цього й потрібні друзі, чортова ти психопатко!
Годі! Нам треба евакуюватися.
Заткнися, Олівіє!
-Що таке? -Ти не вмієш читати кімнату!
Гаразд, але ж тут пожежа!
Так, у тебе є мила іграшка. Я хочу відірвати йому голову!
Припини!
Віддай!
Віддай мого довбаного лінивця!
І, на жаль, саме так Девон вбила Селест.
-Що? -Ні!
Жартую. Але Девон таки спалила гуртожиток.
Обережно, будь ласка. Обережно. Не затісно?
Ого. Хто цей хлопець? Чому він тебе торкається?
Він пожежник!
Так, годі. Я благаю вас розійтися. Зараз же.
Вона публічно розповіла про орієнтацію мого сина в школі.
Ми завжди знали, що він, мабуть, гей, але це не її справа.
І вона винна мені 2000 доларів.
Але це зараз неважливо, Браяне.
Дві тисячі доларів. Я хочу, щоб це зафіксували.
Ти не… Не відповідай на запитання. Вона нічого не робила. Суть…
Нічого не кажи.
Моя донька невинна. Вона б ніколи…
СКРПК
Знов як в Каліфорнійському.
-Тут не паркуються. -Нічого.
Селест!
Вибач, що запізнилися. Довго зв'язувалися з адвокатами.
Ми так раді, що з тобою все гаразд.
Дякую, Кейті.
Джоне, він досі голодний.
-Можна погодувати в машині? -Роби, що треба.
Ти мамі сказав?
Ні. Навіщо?
В який наступний університет хочеш?
Цей згорів.
Не треба мені наступний універ. Мені треба реабілітація.
У мене ПТСР.
Довбана венерична хвороба?
Ого.
Ага, це було жорстко.
І це, друзі,
сила хорошого сторітелінгу.
А тепер усі забирайтеся звідси.
Оце і все?
Оце і все.
Гаразд.
Вибач, що сказала, що від тебе тхне італійським сендвічем.
Вибач, що знімала, як ти спиш.
Дякую.
-Я сумувала за нашою дружбою. -Ага.
-Бувай, Мелісо. -Бувай, Мелісо.
Вона така мила.
Дякую, докторко Шиллінг.
Було чудово.
Дуже зцілювально.
Рада, що це допомогло.
А що сталося з Селест?
Ну,
Селест зрештою вигнали ще з двох університетів,
тож тато нарешті припинив її фінансувати.
І тепер…
Сміхота.
ГУСЬ
Боже, це ж ти!
Ти працюєш у «Стейплз»!
Оце справді сміхота.
Ого!
Ти працюєш у «Стейплс»!
-Ти працюєш у «Стейплс»! -Стулися!
Карма — те ще стерво!
Шкода, що кінець тієї історії такий сумний для Девон.
Ага. Скажи?
Такий відстій.
А що сталося з нею?
У неї нова сусідка.
Гаразд, Вайс. Це твоя зупинка.
Насолоджуйся домом на наступні два місяці.
Непогано.
Свіженьке м'ясо.
Як тебе звуть?
М'ясорубка.
Бо я перемелюю таких, як ти, на яловичий фарш.
Гаразд.
Обговорімо кілька речей.
Перше, не чіпай мої речі.
Два, не носи мій одяг.
Три, не займайся сексом у моєму ліжку.
Дотримуйся цих правил,
і я не підпалю тебе, поки ти спиш.
Та я ж пожартувала.
Боже!
Усе тіп-топ, мала.
Розслабся.
Я — Луїз.
Ласкаво просимо до хати.
Тут у мене холодильничок. Там є напої.
Хочеш LaCroix?
Ні. Дякую, не треба.
Гаразд, звісно.
Сім'я є?
У мене є брат.
Він щойно вийшов.
З в'язниці?
З шафи.
Дідько!
Це ж йому, певно, як гора з плечей.
Гадаю, що так.
Гаразд. Сама звідки?
-Монтклер, Нью-Джерсі. -Монтклер?
Я чотири ювелірки в Монтклері грабанула.
-Це була ти? -Це була я!
-Боже! -Чула про мене?
Ще й як чула!
Почуваюся знаменитою. Боже.
Тому я збираюся…
-Дідько! Вони одна одній сподобались? -Якого біса?
Так, це було дуже мило.
А що з усіма іншими?
То спраглі сучки хочуть знати фінали усіх?
-Так! -Звісно!
Насолоджуйтесь.
МАЙКЛ ПЕРЕЇХАВ НА СТАТЕН-АЙЛЕНД,
ДЕ ВІДКРИВ ІСПАНСЬКИЙ РЕСТОРАН «У МІГЕЛЯ».
РЕСТОРАН ЗАКРИВСЯ ЧЕРЕЗ ПІВРОКУ ПІСЛЯ ВІДГУКУ В «НЬЮ-ЙОРК ТАЙМС»:
«ПАЕЛЬЯ НА СМАК ЯК ГІВНО».
А ЩЕ ВІН ОБЛИСІВ У 25.
ЧЕРЕЗ ДОСВІД СЕСТРИ АЛЕКС ДО КОЛЕДЖУ НЕ ПІШОВ.
І ЗАРАЗ ВЕДЕ УСПІШНИЙ ДРАГ-РЕЙС ПІДКАСТ ЗІ СВОЇМ НАРЕЧЕНИМ…
ПІТЕРОМ КУПЛОВСЬКИ.
ДЖОРДЖ СТАВ НАЙПЛІДНІШИМ ДОНОРОМ СПЕРМИ У США.
ТЕПЕР ВІН БАТЬКО 13 ТИСЯЧ ДІТЕЙ.
І ВОНИ ВСІ ВМІЮТЬ КИДАТИ.
ГЕЙ-РОБОТ ТЕПЕР У ЩАСЛИВИХ СТОСУНКАХ З ПАНСЕКСУАЛЬНОЮ РУМБОЮ.
ДЕВОН І ЛУЇЗ ЗА ХОРОШУ ПОВЕДІНКУ ВИПУСТИЛИ З ТЮРМИ ДОСТРОКОВО.
І ВОНИ СПІВЗАСНУВАЛИ ТОПОВУ ФІРМУ З АРХІТЕКТУРИ І ДИЗАЙНУ НА МАНГЕТТЕНІ.
ВОНИ СПРАВДІ НАЙКРАЩІ ДРУЗІ НА ВСЕ ЖИТТЯ.
АРХІТЕКТУРНИЙ ДАЙДЖЕСТ ВІД ТЮРМИ ДО ПЕНТХАУСА
Переклад субтитрів: Бурштина Терещенко