Downloaded from YTS.BZ
‫שלום לכולם. אתם מוכנים?‬
Official YIFY movies site: YTS.BZ
‫בסדר.‬
‫גבירותיי ורבותיי, קבלו את שנג ואנג!‬
‫- שנג ואנג: סגול -‬
‫מה קורה, די. סי.?‬
‫וואו.‬
‫תודה רבה שבאתם.‬
‫תודה רבה שהזמנתם אותי.‬ ‫אני מקווה שאתם מרגישים טוב.‬
‫אני מרגיש די טוב.‬
‫השתדלתי לאכול יותר פירות יער.‬
‫אני ממש מתלהב מנוגדי חמצון.‬
‫זה מוזר.‬
‫אני אפילו לא יודע מה זה חמצון.‬
‫אני רק יודע שאני נגד זה.‬
‫נדמה שבכל פעם שאוכלים משהו טעים,‬
‫יש חמצונים שמנסים לבאס אותך.‬
‫נכון? אז אחרי שאני אוכל סטייק‬ ‫ושותה כמה מרטיני,‬
‫אני קורא לפירות היער שלי.‬
‫אני שולח את נוגדי החמצון.‬
‫אני אומר, "היי, חבר'ה, תטפלו בזה.‬
‫"תגרמו לזה להיראות כמו תאונה."‬
‫לפעמים אני אוכל את הפירות לפני ארוחת הערב.‬
‫אני טומן מלכודת.‬
‫הם לא יודעים מה מחכה להם.‬ ‫הם חושבים שהם הולכים לחמצן.‬
‫אני אוהב פירות יער, אבל אתם יודעים‬ ‫מי הכי אוהב לאכול פירות יער?‬
‫הילדים של החברים שלכם.‬
‫כשהילדים של החברים שלכם מגיעים,‬
‫תחביאו את הפירות מתחת לברוקולי, מהר.‬
‫למדתי את הלקח הזה על בשרי.‬
‫חברה שלי באה עם הילדה שלה. אני מארח למופת.‬
‫אני מוציא חטיפים, כיבוד, את פירות היער.‬
‫אני שמח שהן שמחות.‬
‫ואז אני קולט, "לילדה הזאת‬ ‫אין שום מושג כמה הם עולים.‬
‫היא אכלה אותם בטירוף.‬
‫חופנים מהם.‬
‫מעולם לא ראיתי שמחזיקים ככה פירות יער.‬
‫ככה לא אוכלים פירות יער.‬
‫ככה מציגים לראווה לב אדם שהוקרב.‬
‫לא אמרתי כלום כי זה בריא בשבילה.‬
‫אבל בראש שלי אמרתי, "זה לא סביר".‬
‫ניסיתי להיראות קר-רוח, אבל זה הפריע לי.‬
‫זה כל כך הפריע לי, עד שלא הצלחתי‬ ‫להישאר מרוכז בשיחה עם המבוגרים.‬
‫לא ידעתי על מה אנחנו מדברים.‬ ‫הייתי עסוק מדי בהערכת ההפסדים שלי.‬
‫"אף אחד לא רואה מה קורה עכשיו?‬ ‫שודדים אותנו."‬
‫לא ידעתי מה לעשות.‬ ‫ניסיתי להראות לה איך אוכלים פירות יער.‬
‫ניסיתי לשמש דוגמה.‬
‫אמרתי, "קחי אחד.‬
‫"תסתכלי עליו. תעריכי את הצבע, את המרקם.‬ ‫תהיי נוכחת עם פרי היער.‬
‫"תלעסי לאט, תתענגי עליו.‬
‫"אחרי שאוכלים כוס שלמה, זה מספיק להיום.‬ ‫זהו, סיימנו."‬
‫היא לא הבינה רמזים.‬
‫נעשיתי כל כך מתוסכל, והתחלתי‬ ‫לאכול את פירות היער מהר ככל שיכולתי.‬
‫החבאתי אותם בוושט שלי.‬
‫זה משהו שצריך לקבל, נכון?‬
‫כשיש ילדים בסביבה, הבילוי יהיה פחות צפוי.‬
‫דברים קורים.‬
‫לפני כמה ימים הייתי אצל חבר שלי.‬
‫היינו כמה חבר'ה‬ ‫ושתינו בירה מסביב למדורת הגן בחצר.‬
‫זה בילוי כיפי ומטופש.‬
‫פתאום, הילד של חבר שלי יצא מהבית.‬
‫הוא עשה לו בוחן פתע.‬
‫זה כשפתאום, בלי שום הקשר, הילד שלך רץ אליך‬
‫ושואל אותך שאלה על מדע מול כולם.‬
‫עכשיו השתרר שקט.‬
‫עכשיו חבר שלי שובר את הראש‬ ‫להסביר איך הירח עובד.‬
‫אני לחוץ בשבילו.‬
‫אני יודע שהוא יודע שגם אנחנו מקשיבים.‬
‫גם אנחנו רוצים לדעת.‬
‫"זו שאלה טובה. היי, למה זה באמת ככה?"‬
‫אנחנו לא יודעים את התשובה,‬ ‫אבל אנחנו שופטים את התגובה שלו.‬
‫כי כשחבר שלך מסביר משהו לילד,‬
‫לפעמים הוא צריך לפשט את זה.‬
‫אבל לפעמים אתה מבין,‬ ‫"אוי, לא, החבר שלי טיפש".‬
‫ילדים יכולים להבהיר לכם את מצבכם.‬
‫לאחרונה, לקחתי את אחייניתי לגן המשחקים.‬
‫הכול היה טוב וכיף‬ ‫עד שהיא התקשתה עם סולם הקופים.‬
‫אז אמרתי,‬ ‫"תני לי להראות לך איך עושים את זה".‬
‫גיליתי שאיבדתי את כוחות סולם הקופים שלי.‬
‫לא ידעתי שזו מיומנות‬ ‫שאפשר לאבד בגיל כל כך צעיר.‬
‫זה נגמר. זה שובר לי את הלב‬ ‫לדעת שבשלב מסוים בחיי,‬
‫עשיתי סולם קופים בפעם האחרונה,‬
‫אבל אף אחד לא צילם או משהו.‬
‫חשבתי שזה קטן עליי. הרגשתי בטוח,‬ ‫כי אני יכול לעשות כמה עליות מתח.‬
‫אבל בסולם קופים,‬ ‫אתה נושא את כל משקל הגוף שלך‬
‫על יד אחת, ואתה מתנדנד.‬
‫אז אתה מרים כוח כבידה.‬
‫שכחתי מכוח הכבידה.‬
‫נתליתי על המוט הראשון, התחלתי להתנדנד,‬
‫וכשכוח הכבידה התחיל לגדול,‬
‫הרגשתי את הכאב ממש כאן.‬
‫מסובבי הכתף שלי…‬
‫אמרו, "כדאי שתעזוב, בחור.‬
‫"אנחנו עומדים להיתלש‬ ‫מפלג הגוף העליון שלך."‬
‫גם נפגעתי רגשית.‬
‫כי רציתי להראות לה מיומנות מהנה‬
‫שהיא תוכל לפתח עם תרגול וניסיון.‬
‫במקום זה, הראיתי לה‬ ‫כמה מהר הגוף יכול להירקב ולבגוד בך.‬
‫זה גם היה מטריד כי ראיתי סרטונים‬
‫של טרוריסטים מתאמנים על סולמות קופים.‬
‫תמיד חשבתי שזה טיפשי,‬
‫אבל עכשיו אני כזה, "וואו, הם די אתלטיים.‬
‫"הם עלולים להיות בעיה."‬
‫אני אסיר תודה על שאני זוכה‬ ‫להופיע בתיאטראות יפים כאלה.‬
‫זה כל כך נחמד. זה ממש נחמד.‬
‫זה לא תמיד ככה.‬
‫אחת ההופעות האחרונות שלי בלוס אנג'לס‬ ‫הייתה בחנות צעצועי מין.‬
‫אני אוהב להופיע שם כי יש להם חניה בחינם.‬
‫כן, זה הפטיש שלי.‬
‫עשיתי את המופע שלי.‬ ‫אחר כך הסתובבתי קצת בחנות,‬
‫ונתקלתי בחזייה אכילה עשויה מסוכריות קשות.‬
‫הסתקרנתי, אבל חשבתי,‬
‫"זה לצעירים.‬ ‫אני כבר לא אוכל סוכריות כאלה."‬
‫אני בעניין של כיף. אנחנו יכולים לשחק.‬ ‫אני אנשנש קצת, אבל נשמור את השאר לאחר כך.‬
‫בחייך, אל תצפי ממני לאכול חזייה שלמה.‬
‫אני לא אוכל את כל הממתקים האלה, מותק.‬ ‫אני אחטוף כאב ראש.‬
‫אני מקווה שיש לך תחתונים מטיילנול.‬
‫יש לך משהו שמתאים יותר לחך של מבוגרים?‬
‫במקום חזייה שלמה מסוכריות,‬
‫מה דעתך על צמד מדבקות פטמות משוקולד מריר?‬
‫מריר-מתוק, לפחות 75 אחוזי קקאו.‬
‫אפשר גם 85 אחוז. אני לא מפחד.‬
‫הרמתי את הקופסה של החזייה.‬
‫הפכתי אותה כדי לקרוא את הערכים התזונתיים.‬
‫כמה חלבון יש בחזייה?‬
‫הופתעתי. היה כתוב שם שמונה גרמים סוכר.‬
‫זה לא נורא.‬
‫אם אתם מפנקים את עצמכם במשהו מתוק,‬ ‫שמונה גרמים זה די סביר.‬
‫ואז הסתכלתי שוב. היה כתוב שם, "26 מנות".‬
‫לעזאזל! חזייה אחת, 26?‬
‫בדרך כלל, אנחנו רק שניים בחדר.‬
‫היי, המתכון הזה מיועד לקבוצה.‬
‫זו חזייה נהדרת לארוחה משותפת.‬
‫"תגידו לי כשתהיו מוכנים לקינוח.‬ ‫היא כבר חיממה אותו."‬
‫אני לא יכול לאכול 26 מנות לבד.‬
‫אין מצב.‬
‫ההמוגלובין המסוכרר שלי גבוה.‬
‫כן, אני כבר טרום-סוכרתי.‬
‫אני לא יכול לאבד רגל בשביל לראות ציצי.‬
‫אמא שלי תכעס.‬
‫היא עשתה את הרגל הזאת.‬
‫האמת שיצא לי לא מזמן‬ ‫לראות את המשפחה שלי ביוסטון.‬
‫ביקרתי בבית שבו גדלתי.‬
‫מעניין לחזור לשם בגיל הזה,‬
‫כי שמים לב לדברים שלא ראינו כשהיינו ילדים.‬
‫נכון? עכשיו אני מבין שהבית שבו גדלתי‬
‫מואר בצורה מדכאת.‬
‫זה כל כך ברור עכשיו.‬
‫אבל בתור ילד, לא הצלחתי להבין מה לא בסדר.‬
‫בתור ילד, תמיד חשבתי, "אבל למה הוא עצוב?"‬
‫כמעט הייתה לי ילדות מאושרת.‬
‫היינו צריכים רק כמה מנורות.‬
‫זה תיקון קל,‬
‫אבל מהגרים דור ראשון‬ ‫לא ממש מתעדפים אווירה.‬
‫הם חושבים שאמביאנס זו אשתו של ג'יי-זי.‬
‫ברוב החדרים יש מנורה אחת.‬ ‫רק מנורה אחת, תלויה במרכז.‬
‫מושלם לחקירה.‬
‫צללים דרמטיים מאוד.‬
‫כשנכנסים לחדר,‬ ‫פתאום השקיות מתחת לעיניים נראות נפוחות.‬
‫ההורים שלי לא היו אומללים.‬
‫הם פשוט תמיד נראו כאילו‬ ‫שהם עומדים לספר סיפור על שדים ורוחות.‬
‫בן דודי היה די אומלל,‬
‫כי הדוד שלי התקין יותר מדי‬ ‫ניאונים אצלם בבית.‬
‫הם אולי חסכוניים באנרגיה,‬
‫אבל זה לא מעשה אוהב.‬
‫או ניאון הוא לא ביתי. הוא מפחיד.‬
‫אור ניאון הוא בעיקר רעש.‬
‫שומעים אותו מגיע.‬
‫עוד לפני שמגיעים לשם, כבר יודעים.‬
‫"אבל אני לא רוצה להישאר דלוק‬ ‫הרבה זמן הלילה."‬
‫יש לו זמזום של זבוב ירוק ראש‬
‫בשילוב החמימות של שולחן ניתוח.‬
‫זה מכניס אתכם למצב רוח של התקף חרדה.‬
‫גדלתי בבית שבו אסור היה לנעול נעליים,‬
‫כלומר, כשחוזרים הביתה,‬
‫עוצרים בכניסה, חולצים נעליים,‬
‫ואז אפשר להיכנס.‬
‫אבל היו לי חברים שלא חיו ככה.‬
‫וכשביקרתי אצלם,‬
‫התרגשתי לנסות משהו כל כך אקזוטי.‬
‫אני זוכר קיץ אחד,‬
‫כל ילדי השכונה התאספו בבית של מארק‬
‫כי הוא קיבל את "סטריט פייטר 2"‬ ‫בסופר נינטנדו.‬
‫כן, זה היה ביג דיל אז.‬
‫אבל מה שאני באמת התלהבתי ממנו היה‬ ‫להיכנס פנימה מבחוץ, בלי לעצור.‬
‫אני נכנס ישר פנימה.‬
‫אני לא אסתובב רק בחדר הכניסה,‬ ‫אני איכנס פנימה עמוק לתוך הבית.‬
‫אני אגיע עד הסלון.‬
‫אני ארגיש איך זה ללכת על שטיח עם נעליים.‬
‫לעזאזל, אף פעם לא הלכתי בבית‬ ‫עם כל כך הרבה אחיזה.‬
‫והתרמוסטט של המזגן מכוון מתחת ל-27 מעלות.‬
‫זה כאילו שאתם גרים במלון.‬
‫השיא הוא כשהולכים לשירותים,‬
‫כי לפעמים הם מאורגנים בצורה כזאת,‬
‫שאתה אומר, "אלוהים, אני אמור‬ ‫לדרוך על שטיחון האמבטיה עם הנעליים?"‬
‫זה מרגיש לי כמו חילול הקודש.‬
‫זה הדבר הראשון שהגוף שלך נוגע בו‬ ‫אחרי שאתה יוצא מהמקלחת.‬
‫בחיים לא היו מרשים לי לעשות את זה בבית.‬
‫עכשיו די מתחשק לי לנסות את זה.‬
‫אבל אם אני חבר טוב, לא אעשה את זה.‬
‫אם אכפת לי ממך כמו מעצמי,‬ ‫אעמוד בפישוק מעל שטיחון האמבטיה.‬
‫איכנס לשם ככה.‬
‫זאת אהבה.‬
‫אתה לא תמיד רואה מה אני עושה בשבילך.‬
‫אהבה לא מתרברבת.‬
‫אני מנסה לשמור על מדיניות‬ ‫"בלי נעליים" בבית שלי,‬
‫אבל זה לא תמיד מצליח.‬
‫לפעמים צריך להתגמש.‬
‫לפעמים אתה ממהר, אתה כבר נועל נעליים,‬
‫כבר יצאת החוצה,‬ ‫ואז אתה קולט ששכחת את הארנק.‬
‫אבל אין לך זמן לעשות את כל התהליך שוב.‬
‫אז זה עומד להיות אירוע מיוחד.‬
‫היום אתה תיכנס פנימה עם הנעליים.‬
‫אבל אתה לא תלך כרגיל.‬
‫אתה תיכנס פנימה כאילו הרצפה היא לבה.‬
‫אתה כזה…‬
‫זה נראה מטורף.‬
‫אבל יש לזה גיבוי מדעי.‬
‫אתה יודע מה אתה עושה.‬
‫אתה עושה צעדים רחבים‬ ‫כדי למזער את נקודות הזיהום.‬
‫אתה נשאר על כריות כף הרגל‬ ‫כדי למזער את שטח המגע.‬
‫ואתה זז מהר כי יש חוק של שלוש שניות.‬
‫אלה המשחקים שאתה משחק‬
‫אם אתה אדם חרדתי‬ ‫שמעמיד פנים שיש לו שליטה על החיים שלו.‬
‫יש כל כך הרבה דברים בעולם שהם לא בשליטתנו.‬
‫מדי פעם, כשאני בסיבוב הופעות,‬ ‫אני מתאכסן במלון‬
‫ומזדמן לי לישון על מזרן בסוף חייו.‬
‫זה קורה.‬
‫בדרך כלל הוא קצת שמוט.‬
‫לפני כמה ימים היה לי מזרן ישן‬ ‫עשוי מקצף זיכרון, והוא נראה בסדר.‬
‫הוא נראה בסדר גמור,‬ ‫אבל כששכבתי עליו, הרגשתי משהו.‬
‫זה היה הזיכרון של מישהו אחר.‬
‫זו הייתה חוויה מוחשית.‬
‫היה שם ריק ייחודי‬ ‫שנוצר על ידי גוף בלתי נוכח,‬
‫אבל הוגדר בבירור על ידי גבולות היעדרותו.‬
‫שכבתי בתוך קווי המתאר של גבר גדול יותר.‬
‫היו לנו צורות שונות.‬
‫אני לא המפתח למנעול הזה.‬
‫היו לי פינות חדות‬ ‫במקומות שבהם היו לו עיקולים.‬
‫הרגשתי כאילו אני שוכב על סקייטפארק זעיר.‬
‫אולי אתם רואים את זה בהילה שלי,‬
‫אבל אני מבשל עם בצלצלי שאלוט.‬
‫אתם רואים את זה.‬
‫יש זוהר.‬
‫בצלצלי שאלוט הם נחמדים.‬
‫גיליתי אותם רק לאחרונה.‬ ‫אמרתי, "מה הקטע, בצל?‬
‫"לא אמרת לי שיש לך בת דודה לוהטת.‬
‫"מאיפה היא? יש לה ריח אחר."‬
‫הם דומים, אבל לא מתייחסים אליהם אותו דבר.‬
‫בצל, לוקחים כמובן מאליו.‬
‫קונים אותם בשק,‬ ‫ואז זורקים אותם בחושך לשימוש מאוחר יותר.‬
‫אבל כשאתה מביא הביתה בצלצל שאלוט אחד,‬ ‫יש לך תוכניות.‬
‫אתה עומד לבשל לפי מתכון הערב.‬
‫יש לך תוכניות להשקיע,‬ ‫להשתמש בקוצץ המנדולינה,‬
‫ללבוש כפפה אחת כמו מייקל ג'קסון‬ ‫כדי לא לגלח את טביעות האצבעות.‬
‫חקרתי כל מיני ירקות ארומטיים.‬
‫עברתי שלב רציני של כרישה.‬
‫אני אוהב כרישה, אבל אני מתחרט‬ ‫שנמנעתי מהן כל כך הרבה זמן.‬
‫כי כשאתה רואה כרישה בפעם הראשונה,‬ ‫היא מרתיעה.‬
‫אמרתי, "לעזאזל, זה בצל ירוק שרירי.‬
‫"מה הקטע שלו?"‬
‫אני מנסה לאכול אורגני.‬ ‫הדבר הזה לא יעבור בדיקת סמים.‬
‫הוא עבה מדי.‬
‫למה נתנו לו לגדול ככה?‬
‫בטח שכחו ממנו.‬
‫היו צריכים לקטוף אותו כבר לפני שלוש שנים.‬
‫בשלב הזה, עדיף לעזוב אותו בשקט.‬ ‫הוא עומד להפוך לעץ.‬
‫אני אוהב לבשל. אני אוהב את כל התהליך.‬
‫אני אוהב את העוצמה‬ ‫של עשבי התיבול ושל התבלינים.‬
‫זה קסום בעיניי, אתם יודעים?‬
‫אחד התבלינים החביבים עליי הוא כמון.‬
‫זה תבלין טוב.‬
‫כל כך הרבה תרבויות שונות ברחבי העולם‬ ‫משתמשות באותו תבלין.‬
‫יש לו פרופיל עמוק וריחני,‬
‫קצת פאנקי, עם רמז קל של ניחוח גוף.‬
‫זה תבלין חגיגי, מאוד חגיגי.‬
‫תמיד כשאני מריח כמון, אני חושב,‬
‫"מריח כאילו יש עוד מישהו במטבח כרגע.‬
‫"שלום?‬
‫"יש ריח כאילו מישהו סיים עכשיו‬ ‫עבודות גינון קלות.‬
‫"תודה, אני אביא לך מים.‬
‫"בוא הנה עם הריח הגברי המושך הזה."‬
‫לפעמים, אחרי תקופה ארוכה של אכילה בחוץ,‬
‫אני מנסה לכפר על זה‬ ‫על ידי הכנת שייק בריאות בבית.‬
‫אבל אני תמיד מגזים,‬
‫כי אני מנסה לדחוס פנימה את כל מה‬ ‫שהייתי רוצה לאכול בתחילת אותו שבוע.‬
‫אני מכניס המון סוגים של חסות,‬ ‫כל מיני פירות,‬
‫אגוזי מלך, אבקת פטריות,‬ ‫זרעי פשתן, כורכום, פלפל שחור.‬
‫השייק שלי יוצא בצבע אפור כהה.‬
‫הוא סמיך.‬
‫הוא נראה כמו בטון רטוב.‬
‫זה מבאס,‬
‫והוא לא עובר בקשית.‬
‫אני צריך לשתות את השייק שלי עם סכין ומזלג.‬
‫הוא סמיך מדי.‬
‫אני צריך להוסיף נוזלים‬ ‫כדי להשיג את המרקם הנכון.‬
‫טוב, יופי. עכשיו יש לי שמונה ליטרים שייק.‬
‫אני חייב לשתף את החברה שלי.‬
‫אני אומר לה,‬ ‫"מותק, הכנתי משהו לנשנש. אני מצטער".‬
‫אין לי הכשרה קולינרית רשמית.‬
‫אני לומד תוך כדי שאני מבשל,‬ ‫מאלתר ברגע האמת.‬
‫אני אף פעם לא מכין את אותה ארוחה פעמיים,‬ ‫כי אני לא יודע איך היא קרתה בפעם הראשונה.‬
‫אם החברה שלי אוהבת את האוכל,‬ ‫אני אומר, "תיהני, כי לא נאכל את זה שוב.‬
‫"היה לנו מזל הערב."‬
‫אני עושה את רוב הבישולים, אבל מדי פעם,‬
‫החברה שלי קונה כלי מטבח מיוחד‬ ‫שאנחנו לא ממש משתמשים בו,‬
‫אבל הוא תופס מקום אחסון.‬
‫היא חזרה הביתה עם כותש שום ענקי.‬
‫הוא גרם להרבה פקקים במגירת המטבח.‬
‫אתם יודעים איך זה כשפותחים את המגירה,‬
‫והיד השנייה צריכה להיכנס ולהרגיע את כולם?‬
‫"היי…‬
‫"תירגעו.‬
‫"היי, תירגעו. תשכבו. זה רק אני, תשכבו.‬
‫"למה אתם כל כך פרועים?‬
‫"אתם מרגיזים את כולם שם.‬ ‫אתם מכניסים את המלקחיים ללחץ."‬
‫ופרקי האצבעות שלך נשרטות,‬
‫כי לא צובעים את העץ בצד הזה.‬
‫פעם אחת, חברה שלי חזרה הביתה עם ספירלייזר‬
‫כדי להכין אטריות קישואים‬ ‫שאף אחד לא מתלהב מהן.‬
‫זה עצוב, אתם יודעים?‬
‫כי כשאתה רואה את זה עובד בפעם הראשונה,‬ ‫אתה מתלהב.‬
‫אתה אומר, "זה באמת נראה כמו אטרייה".‬
‫באמת!‬
‫ובלב שלך, אתה רוצה להאמין.‬
‫אתה אומר, "אולי.‬
‫"אולי זה באמת אטרייה."‬
‫אבל כשאתה מתיישב לאכול,‬ ‫אתה יודע שזה חוט ירקות.‬
‫תתעורר, טיפש.‬
‫אני לא יכול לצפות במותחן מדע בדיוני‬ ‫ולאכול אטריות קישואים.‬
‫כי אני יכול להשהות את חוסר האמונה שלי‬ ‫רק עד גבול מסוים.‬
‫אני יכול להאמין שרובוטים מרושעים מהעתיד‬
‫נוסעים בזמן לכאן כדי להשמיד אותנו,‬
‫או שאני יכול להעמיד פנים שזה ספגטי.‬
‫פעם אחת, החברה שלי חזרה הביתה‬ ‫עם חותך בצל יפני מעניין.‬
‫יש לו ידית אחת, ועליה יש בערך שמונה להבים.‬
‫חיתוך אחד, שמונה פרוסות.‬
‫אף פעם לא השתמשתי בו.‬
‫לפני שנה בערך, עשיתי סדר.‬
‫הוצאתי אותו. שכחתי מה זה.‬
‫היה לו כיסוי. שמתי את היד במקום הלא נכון.‬
‫כשהרמתי את הכיסוי,‬ ‫העברתי את האצבע על כל שמונת הלהבים.‬
‫ואז זרקתי אותו!‬
‫זו הפעם היחידה שהשתמשנו בו.‬
‫הוא ישב חדש לגמרי במגירה במשך שנים,‬
‫רק חיכה לתקוף.‬
‫והוא פצע אותי כהוגן. התרשמתי.‬
‫זו הייתה הפציעה הכי סימטרית‬ ‫שנגרמה לי אי פעם.‬
‫הרופא אמר שהחתכים שלי היו ברמת מסעדה.‬
‫כרגע אני שוב מחפש טוסטר אובן חדש.‬
‫הגיע שוב הזמן לזה.‬
‫יש לנו מותג בסיסי. הוא לא רע.‬ ‫יש לנו אותו כבר עשר שנים.‬
‫הוא עדיין עובד,‬ ‫אבל עכשיו הוא עובד גם כשאף אחד לא בבית.‬
‫הוא נהיה טוב מדי.‬
‫אז אנחנו בוחנים כמה אפשרויות,‬ ‫ואני לא בטוח,‬
‫אבל אני בנקודה בחיים‬ ‫שבה אולי אני יכול להרשות לעצמי‬
‫טוסטר של ברוויל.‬
‫אולי.‬
‫אני צריך לבדוק את המספרים שוב.‬
‫הוא כל כך יקר, אבל גם ממש יפה,‬
‫והחברים שלי ממש מרוצים משלהם,‬ ‫אז אני מתלהב.‬
‫אבל אז חשבתי על זה,‬ ‫שאם הוא באמת כל כך טוב,‬
‫אני מניח שיש סיכוי‬ ‫שזה יהיה הטוסטר האחרון שלי.‬
‫לעזאזל, זה כבד.‬
‫אני לא מוכן לכל זה.‬
‫אני רק מנסה‬ ‫להפוך את נגיסי העוף שלי לפריכים.‬
‫עכשיו אני צריך לחשוב על היותי בן-תמותה.‬
‫עכשיו אני תוהה‬ ‫למי אני אוריש את הירושה הזאת?‬
‫לאיזה אחיין או אחיינית יש את הכריזמה‬ ‫לספר את הסיפור שלי ב"אספני האוצרות"?‬
‫עד היום,‬
‫יש לי עדיין הרגלים חסכניים מהילדות‬
‫שאני לא מצליח להיפטר מהם.‬
‫למשל, עדיין קשה לי‬ ‫להשתמש במגבת נייר שלמה.‬
‫אני רוצה לקרוע אותה לשניים,‬ ‫ולתת את החצי השני לאהובתי.‬
‫או להשאיר אותו על הגליל,‬
‫ואז לגלגל אותו בחזרה כדי שייראה יפה.‬
‫אם אני במסעדה ומחלקים מגבונים לחים,‬
‫אני בדרך כלל לא משתמש בו מיד.‬
‫אני חושב, "אשים אותו בכיס.‬
‫"אני רוצה לשמור אותו לאחר כך.‬
‫"הוא מיוחד מדי לעכשיו."‬
‫הוא לח, הוא עטוף בנפרד,‬ ‫אז זה מרגיש כמו התחייבות.‬
‫כשאתה בוחר להשתמש בו,‬ ‫יש לך רק הזדמנות אחת.‬
‫תנצל אותה.‬
‫אז אתה שומר אותו עליך. אתה מוכן.‬
‫ואתה ממשיך בחיים.‬
‫מדי פעם, עולה הצורך, ואתה חושב…‬
‫"האם הגיע הזמן?‬
‫"לא, עוד לא. זה לא כזה נורא.‬
‫"יש לי מפיות.‬ ‫יש לי עיבוי על כוס המים הקרים.‬
‫"אני פשוט אעשה ככה.‬
‫"אני מסודר.‬ ‫אני לא יכול לבזבז מגבון שלם על זה."‬
‫אז אתה מחכה. ממשיך לחכות.‬
‫ולבסוף, יום אחד, אתה מוצא רגע הולם.‬
‫אתה מתרגש לקבל את הסיפוק שלך.‬
‫אתה פותח את העטיפה ומגלה שכל הנוזל התייבש.‬
‫עכשיו אתה מנסה לנקות רוטב ברביקיו מהאצבעות‬ ‫עם משהו שהוא בעצם דף מייבש משומש.‬
‫טכנית, אני מבוגר לכל דבר ועניין,‬
‫אבל אני מרגיש שעליי‬ ‫לעבור עוד כמה דברים כדי להיות מבוגר אמיתי.‬
‫אני מנסה לדחוף את עצמי, בצעדים קטנים.‬
‫לפעמים, אחרי שאני רואה סרט אימה,‬
‫אני נכנס לחדר חשוך בדירה שלי,‬
‫אבל אני אפילו לא מדליק את האור.‬ ‫אני מנסה להיות אמיץ.‬
‫זה אומר שאתה שומר על הקצב הטבעי שלך.‬
‫כשאתה נכנס לשם, אל תתחיל לזוז מהר יותר.‬
‫זה הבית שלך.‬
‫תתנהג בהתאם.‬
‫כשאתה מתחיל למהר,‬
‫אתה מראה לרוחות שהן הצליחו להפחיד אותך.‬
‫אל תיתן להן את הסיפוק.‬
‫תהיה קר-רוח. כשאני נכנס לחדר, אני קר-רוח.‬ ‫אני עושה את מה שאני צריך לעשות.‬
‫אני מסתובב.‬
‫מתחיל ללכת.‬
‫קר-רוח לגמרי.‬
‫אני מתקרב. אני רואה את האור במסדרון.‬
‫בשלושת הצעדים האחרונים, אני רץ.‬
‫עד למשקוף הדלת, ואז אני מזנק לאור.‬
‫אבל כשאתם באוויר,‬ ‫אל תמתחו יותר מדי את הרגל האחורית.‬
‫אחרת, יתפסו אתכם ויגררו אתכם אל מותכם.‬
‫אתם יודעים יותר טוב מזה.‬ ‫אתם צריכים לרוץ, לזנק ולסגור.‬
‫ואז אתם משמיעים קול פחדני כזה…‬
‫אם אתם לא יודעים, זה "איכס" בטאייוואנית.‬
‫לפעמים אני מנסה להיות אמיץ כשאני מתקלח.‬
‫אני לא מחכה שהמים יתחממו.‬
‫אני אפילו לא בודק.‬
‫אני פשוט נכנס לשם כמו לוחם.‬
‫זה קשה.‬
‫אם אתם רוצים להשתגע,‬ ‫אפילו אל תפתחו את המים.‬
‫תנסו את זה הלילה.‬
‫תלכו הביתה, תתפשטו, תתערטלו.‬
‫תיכנסו למקלחת שקטה ויבשה.‬
‫תרגישו את המתח.‬
‫זה שונה. זה לא ניטרלי.‬
‫תסתכלו על כל החרירים בראש המקלחת.‬
‫ואז, ביד שלכם,‬
‫תרססו את עצמכם.‬
‫אל תירתעו.‬
‫אל תחסמו.‬
‫תהיו אמיצים.‬
‫כשהרוחות רואות אתכם עושים את זה…‬
‫הן נבהלות.‬
‫הרודף הופך לנרדף.‬
‫הן אומרות, "הוא משוגע.‬ ‫אני לא יכולה להישאר פה!"‬
‫והן עוזבות.‬
‫וכשאתם מרגישים שהרוח מתחילה להתפוגג,‬
‫תגידו, "בו".‬
‫אני מנסה לחגוג את הניצחונות הקטנים בחיים.‬
‫לאחרונה הגעתי להישג חדש.‬
‫התחלתי לקנות מברשות שיניים במארזים.‬
‫זה חדש לי.‬
‫רוב חיי חייתי ממברשת שיניים למברשת שיניים.‬
‫בלי גיבוי.‬
‫קניתי אותן רק בבודדות.‬
‫הייתה לי אחת,‬
‫והשתמשתי בה,‬ ‫עד שלא היו בה אפילו שני סיבים מקבילים.‬
‫ואז הייתי ממשיך להשתמש באותה מברשת,‬
‫כי הייתי משכנע את עצמי שהיא בטח יותר יעילה‬
‫עכשיו שהפכתי אותה לצמרירית כזאת.‬
‫היא נעשית חזקה יותר.‬
‫בקרוב אקדם אותה לתפקיד במטבח.‬
‫זה נותן תחושת ביטחון.‬
‫זה עושה לי הרגשה טובה לדעת‬ ‫שכשאני אחזור הביתה הערב,‬
‫אם אני רוצה מברשת חדשה, יש לי.‬
‫אם תבואו אליי, אתם מסודרים. אין בעיה.‬
‫אתם יכולים להביא עד ארבעה חברים.‬
‫והחלק הכי טוב במארז, הוא שאפשר לבחור צבע.‬
‫זו הזדמנות. קחו את הזמן,‬ ‫תהיו ממוקדים, תפעילו שיקול דעת.‬
‫איזה צבע מביא את האנרגיה‬ ‫שאתם צריכים עכשיו?‬
‫הכחול. זה מרגיע.‬
‫זה אוקיינוס של שלווה.‬
‫האדום. כן, זה כיף, אבל זה קצת חריף.‬
‫הסגול הוא עוצמתי.‬
‫אני בוחר בסגול‬ ‫רק כשאני רוצה לשנות את הנרטיב.‬
‫לפעמים אתה לא חי בצורה הטובה ביותר.‬
‫אולי קיבלת סדרה של החלטות הרסניות.‬
‫עכשיו עליך להתאים את ההתנהגות שלך‬ ‫לערכים הבסיסיים שלך.‬
‫אז קדימה, מברשת שיניים סגולה.‬
‫בואי נצא לדרך.‬
‫יש לנו פלאק ושדים לחסל.‬
‫אני רוצה להיות אדם טוב יותר, ברור.‬
‫אני מנסה. אני חדור רצון ללמוד.‬
‫פשוט לא תמיד יש לי את המוטיבציה.‬
‫בגלל זה יש לי כל כך הרבה‬ ‫לשוניות פתוחות במחשב שלי.‬
‫יש כל כך הרבה משאבי ידע באינטרנט,‬ ‫ואני מרגיש שאני יכול להפיק מהם תועלת.‬
‫אבל, כאילו, לא היום.‬
‫אחר כך.‬
‫אבל תשלח לי את הקישור הזה.‬
‫אני רוצה את הקישור הזה.‬ ‫אני אפתח לשונית. יש לי שיטה.‬
‫ככל שאוספים יותר לשוניות,‬ ‫הן הולכות וקטנות.‬
‫היא מתחילה ככה.‬
‫ואז היא הופכת ל"אופס, אין יותר מידע".‬
‫אתם לא יודעים מה היא מייצגת,‬ ‫אבל יש המון כאלה.‬
‫ויש בזה בושה, נכון? אם יש לכם פגישת עבודה,‬ ‫אתם צריכים לשתף את המסך.‬
‫אתם לא משתפים את המסך הזה.‬
‫אתם פותחים חלון חדש.‬
‫אתם כאילו, "הכול בסדר, בוס.‬
‫"אני בסדר. אני כאן בשביל בעלי המניות."‬
‫כל כמה חודשים הדפדפן רוצה להתעדכן.‬
‫אתם אומרים, "רגע, מה עם האוסף שלי?"‬
‫הדפדפן אומר, "אל תדאג. תשאיר את זה לנו.‬ ‫אנחנו נפתח מחדש את כל הלשוניות".‬
‫"אבל יש הרבה."‬
‫"אתה צריך להשתמש בסימניות."‬
‫כל כמה שנים, המחשב קורס לגמרי.‬
‫כל הלשוניות נעלמות לנצח.‬
‫תחושת האובדן מרסקת אתכם.‬
‫אבל אז אתם אומרים, "סוף סוף אני חופשי.‬
‫"תודה שעשית מה שלא הצלחתי לעשות בעצמי."‬
‫אני לא משוכנע ביחס לטכנולוגיה הזאת.‬
‫אני לא בטוח שהיא באמת משפרת את חיינו.‬
‫אני יודע שהיא הופכת‬ ‫חלקים מסוימים בחיים למוזרים.‬
‫נכון? לאחרונה איבדתי את האוזניות שלי.‬
‫השארתי אותן איפשהו מחוץ לאטלנטיק סיטי.‬
‫אני לא אקבל אותן בחזרה.‬
‫אבל בזכות הטכנולוגיה,‬
‫אני עדיין יכול לבדוק מה קורה איתן.‬
‫אם אני רוצה, אני יכול לראות‬ ‫איפה הן נמצאות ברגע זה.‬
‫זה לא בריא.‬
‫אני יודע איפה הן גרות.‬ ‫אני יודע איפה הן עובדות.‬
‫אני יודע שטוענים אותן באופן קבוע.‬
‫הן המשיכו הלאה.‬
‫הן חיות את חייהן. אני תקוע.‬
‫יש אפשרות לשכוח את ההתקן הזה, אבל…‬
‫אני לא רוצה לשכוח!‬
‫אני לא רוצה לשחרר.‬ ‫כבר איבדתי אותך פעם אחת, מותק.‬
‫אני לא מאמין שאת הולכת ככה עם כל אחד.‬
‫אני מנסה לא לפתח קשר לדברים,‬ ‫לצרכנות, לחומריות.‬
‫אבל אני גם מנסה לשמור על מה שיש לי.‬
‫קניתי את המשקפיים האלה.‬
‫אז אני מרכיב עדשות מגע‬ ‫אם אני צריך לעשות משהו פיזי,‬
‫למשל, כשאני הולך לשחק כדורסל,‬ ‫או כשאני הולך למועדון סטריפטיז.‬
‫כי אם אתם הולכים‬ ‫למועדון סטריפטיז עם משקפיים,‬
‫ויושבים ליד הבמה, יש סיכוי די טוב שהחשפנית‬
‫תוריד לכם את המשקפיים מהפנים.‬
‫זה קרה לי יותר מפעמיים.‬
‫ואם את רוצה לשחק את הספרנית הסקסית,‬ ‫לכי על זה.‬
‫אני אשתף פעולה,‬
‫אבל תביאי אביזרים משלך.‬
‫זה לא צעצוע.‬
‫זה מכשיר רפואי.‬
‫בדרך כלל, רק אופטיקאים נוגעים בהם.‬
‫אבל מאחר שאת לא לובשת בגדים,‬ ‫אני אוותר לך הערב.‬
‫הן לוקחות את המשקפיים שלך,‬ ‫שמות אותם נמוך על האף,‬
‫ויורות בך מבטים לוהטים.‬
‫זה אמור להיות רגע סקסי,‬
‫אבל זה לא, כי אני פוזל אליה בחזרה.‬
‫"אני חושב שיש לה ארבע פטמות."‬
‫ואז היא משנה טקטיקה.‬ ‫היא מורידה את המשקפיים‬
‫ועושה להם סיור מקרוב על הגוף שלה.‬
‫אני כזה, "וואו, זה נראה ממש כיף למשקפיים".‬
‫אבל אני לא יכול לראות מה שהמשקפיים רואים.‬
‫הם לא מחוברים בבלוטות' לאונה העורפית שלי.‬
‫בסוף קיבלתי את המשקפיים בחזרה.‬
‫וכמובן שהעדשות היו מלאות במריחות.‬
‫היו לי טביעות שדיים על העדשות.‬
‫זה מגע אישי,‬ ‫אבל אני לא מתחרמן מראיות פורנזיות.‬
‫לא הבאתי מטלית ניקוי למשקפיים.‬ ‫נאלצתי לראות את כל המופע ברזולוציה נמוכה.‬
‫הייתי צריך לקחת הפסקה מההופעות.‬
‫הייתי צריך לחזור הביתה ללוס אנג'לס‬ ‫כדי לעשות קצת שירות חבר מושבעים.‬
‫כן, לא ניסיתי להיבחר.‬
‫אבל נבחרתי בסיבוב הראשון.‬ ‫הייתי הראשון שנבחר, מותק.‬
‫הייתי גאה בעצמי, ואז דאגתי.‬
‫אמרתי לעצמי, "אם אני הראשון שנבחר,‬ ‫הקבוצה הזאת לא תגיע לפלייאוף".‬
‫עברנו את כל תהליך הבחירה. המושבעים נבחרו.‬
‫ברגע האחרון, מושבע מספר שלוש הרים יד.‬ ‫הוא ניסה להתחמק.‬
‫הוא אמר, "כבוד השופטת, אני מחפש עבודה.‬
‫"אולי יהיה לי ריאיון בשבוע הבא."‬
‫השופטת הביטה בו,‬
‫ואז החליטה שהוא יישאר בחבר המושבעים.‬
‫כי השופטת שפטה.‬
‫ועל סמך מה שהיא ראתה,‬
‫היא אמרה, "אתה לא תמצא עבודה".‬
‫היא קבעה שהוא לא כשיר לעבודה.‬
‫ואז היא הפכה אותו לעמית לעבודה שלי.‬
‫זה גרם לי לפקפק במערכת.‬
‫כי על הנייר, חבר מושבעים זה רעיון נעלה,‬
‫אבל במציאות זה מרגיש כל כך מקרי, נכון?‬
‫הממשלה אומרת, "תגיד… אתה פנוי?‬
‫"תגיע למרכז העיר. יש לנו בעיה‬
‫"בתחום שאין לך בו שום ניסיון בסיסי,‬
‫"ושאין לך שום תובנה או עניין בו,‬
‫"אבל יהיו לנו שני צדדים מאוד משוחדים‬
‫"שיציגו טיעונים מנוגדים לחלוטין‬ ‫כדי להוכיח שהם צודקים.‬
‫"ואז אתה תגיד לנו מה האמת, באמת.‬
‫"זה קטן עליך."‬
‫זה הרבה לחץ, אתם יודעים?‬
‫בית המשפט הוא מקום קדוש,‬
‫שבו אפשר לתקן את עוולות העבר.‬
‫ואנשים מתלבשים בהתאם. השופט לובש גלימה.‬ ‫עורכי הדין לובשים חליפות מחויטות.‬
‫זה עניין די רשמי,‬
‫חוץ מחבר המושבעים.‬
‫אנחנו נראים כאילו לא אכפת לנו מהתוצאה.‬
‫אנחנו לבושים כאילו גרמו לנו אי-נוחות,‬
‫ואנחנו רוצים שבית המשפט יידע‬ ‫שזה לא היה זמן אידיאלי.‬
‫לא עשינו עבודה טובה.‬
‫זה היה משפט של שלושה שבועות,‬
‫ואף אחד לא רשם הערות.‬
‫אף אחד לא רשם כלום.‬ ‫כולם חשבו, "בטח אזכור את זה".‬
‫כשהגיע הזמן להתייעצות, לא היה לנו כלום.‬
‫פשוט זרמנו עם האנרגיה.‬
‫אמרנו, "אני לא יודע…"‬
‫"אשם?"‬
‫זה נשמע נורא, אבל תירגעו.‬ ‫זה לא היה עניין של חיים או מוות.‬
‫זה היה תיק אזרחי.‬
‫זו הייתה חברה אמריקאית שתבעה חברה קנדית.‬
‫אז פשוט תמכנו בקבוצה הביתית.‬
‫פשוט נתנו לאוהדים את מה שהם רוצים.‬
‫זו הייתה התייעצות קצרה מאוד.‬
‫התכנסנו בתשע בבוקר.‬
‫עד תשע ועשרה סיימנו.‬
‫העניין הוא שבמהלך המשפט,‬ ‫אתה דואג לעצמך לארוחת צהריים,‬
‫אבל במהלך הדיונים גילינו,‬
‫שאם עובדים עד הצהריים,‬ ‫הארוחה על חשבון בית המשפט.‬
‫אז כחבר מושבעים, כולנו הסכמנו פה אחד.‬
‫אמרנו, "היי, אל תמסרו את התשובה עדיין.‬
‫"תירגעו. נמסור את פסק הדין‬ ‫כשהם יביאו כריכי הודו.‬
‫"פסק דין תמורת כריך".‬
‫עיכבנו את פסק הדין בשלוש שעות נוספות‬
‫בשביל אוכל בחינם.‬
‫והכריכים היו בינוניים.‬
‫הם לא היו שווים את ההמתנה.‬ ‫אפילו לא שווים את הקלוריות.‬
‫כחבר מושבעים,‬ ‫הפגנו שיקול דעת גרוע עד הסוף.‬
‫קיבלנו מה שמגיע לנו.‬
‫המערכת עובדת, חבר'ה.‬
‫ככל שאני מזדקן,‬ ‫אני מוצא את עצמי נמשך לטבע.‬
‫זה המקום שבו אני מוצא‬ ‫שלווה ושמחה בימים אלה.‬
‫אפילו המסיבות שאני משתתף בהן,‬ ‫הן יותר בסגנון של פעילות בחיק הטבע.‬
‫הייתי בשתי מסיבות רווקים כאלה.‬
‫המסיבה הראשונה הייתה לחבר שלי לואי.‬ ‫נסענו לקוסטה ריקה.‬
‫זה מקום מאוד טרופי.‬
‫הרבה פעילויות מים.‬
‫היינו רטובים לעיתים קרובות.‬
‫חמישה עשר גברים בשנות ה-40 לחייהם‬
‫לובשים מכנסי גלישה שלא מתאימים להם.‬
‫ראיתי את החריץ של כל החברים שלי.‬
‫זו לא הייתה הבחירה שלי.‬
‫כשאתם חושדים שיש חריץ ישבן‬ ‫בשדה הראייה שלכם,‬
‫זה כמעט בלתי אפשרי להמשיך בחייכם.‬
‫אתם חייבים לאשר. כאילו, "רגע אחד.‬
‫"לא רציתי לעשות את זה."‬
‫כי חריץ ישבן הוא מגנטי.‬
‫חריץ ישבן מתנהג כמו מחשוף מזויף.‬
‫הוא זועק לתשומת לב באמצעות כוח החיקוי.‬
‫העיניים שלכם נמשכות באופן טבעי‬ ‫לצל שנובט שם.‬
‫"מה התעלומה הזאת שהמוח שלי רוצה לפתור?"‬
‫זה לא בשליטתכם. זה אינסטינקט.‬
‫זה דופמין או משהו כזה.‬
‫זה חזק מאוד.‬
‫זה אותו עיקרון שמשתמשים בו‬ ‫כשמעצבים גן בוטני.‬
‫תמיד עושים את השביל מפותל‬ ‫כדי לעורר את סקרנותכם.‬
‫"אבל מה יש מעבר לעיקול הזה?‬
‫"אני די רוצה לדעת."‬
‫לפעמים אתה הולך בשביל המתעקל,‬
‫והוא מוביל אותך לחלקת בגוניות יפהפייה.‬
‫בפעמים אחרות, זה התחת של החבר שלך.‬
‫"אני לא אמור להיות בגינה הזאת.‬
‫"זה אזור שסגור לצוות בלבד."‬
‫מסיבת הרווקים השנייה שהייתי בה‬ ‫הייתה בעצם טיול תרמילאים.‬
‫לא באכסניות, אלא בחיק הטבע.‬
‫מישהו השתתף פעם בטיול תרמילאים כזה?‬
‫קומץ קטן. כן, זה המספר הנכון.‬
‫זה הכמות הנכונה,‬
‫כי אנחנו לא חייבים לחיות ככה יותר.‬
‫זו בחירה מטורפת.‬
‫זה אינטנסיבי.‬
‫זה לא כמו קמפינג.‬ ‫עשיתי הרבה קמפינג, זה קל.‬
‫בקמפינג פשוט נוסעים לאתר הקמפינג.‬
‫ואז עושים קמפינג.‬
‫בטיול תרמילאים,‬ ‫נוסעים למקום שהוא לא מחנה קמפינג מוסדר.‬
‫עוצרים בצד הכביש, פורקים הכול,‬
‫שמים על הגב ואומרים, "תודה, מכונית.‬
‫"מפה אני אמשיך לבד.‬
‫"ב-42 הקילומטרים הבאים,‬ ‫אני אעמיד פנים שאני מכונית.‬
‫"אני רכב שטח. אני סובארו."‬
‫בחיים אפילו לא סחבתי תרמיל כזה.‬
‫אפילו לא היה לי תרמיל כזה.‬
‫הם כל כך גדולים.‬ ‫אפילו כילד, לא אהבתי איך שהם נראים.‬
‫תמיד הרגשתי שהיחס לא נכון.‬ ‫יותר מדי תיק לעומת בן אדם.‬
‫אני ילד מהסוג של תיק ג'נספורט בסיסי.‬ ‫מבחינתי, תרמיל גב צריך להיות מכאן עד לכאן.‬
‫אני לא אוהב שהתרמילים האלה כל כך גדולים,‬
‫שהם עולים מעל הראש.‬
‫אני כזה, "היי!‬
‫"היי, מה אתה עושה? אתה תרמיל גב, נכון?‬
‫"אז תחזור לגב."‬
‫חבר שלי תכנן את הטיול הזה‬ ‫בתור מסיבת רווקים.‬
‫זה לא מסורתי. וידעתי שהוא בחור רוחני.‬
‫כשהוא אמר לי שהוא רוצה משהו שונה,‬
‫אמרתי, "אוקיי, סבבה.‬ ‫אז בלי שתייה כבדה, בלי חשפניות".‬
‫והוא אמר, "כן, אבל גם בלי מחסה, בלי חשמל".‬
‫זה כמו להגיד, "בואו נעשה מסיבה!‬ ‫אבל בואו גם נימנע מכיף ומנוחות".‬
‫אף אחד אחר לא בא.‬
‫מסיבת הרווקים הייתה אני והוא.‬
‫שני בחורים לבד בטבע במשך ארבעה ימים,‬
‫עורכים זה לזה בדיקת גוף מלאה‬ ‫לחיפוש קרציות מדי לילה.‬
‫זה הפך לרומנטי בטעות.‬
‫אבל השאלה היא,‬
‫האם יותר בנים‬ ‫היו הופכים את המסיבה לפחות גאה?‬
‫אני לא יודע. אני לא חושב‬ ‫שיש לנו את המתמטיקה לפתור את המשוואה הזאת.‬
‫עשינו מסלול לאורך החוף בצפון קליפורניה,‬
‫וזה היה יפהפה.‬
‫פעמים רבות במהלך המסע,‬
‫מצאתי את עצמי על צוק שמשקיף על האוקיינוס,‬
‫המום מהיופי.‬
‫ואמרתי לחבר שלי, "תודה שתכננת הכול.‬
‫"זה מרגיש כמו חוויה של פעם בחיים,‬
‫"כי אני בטח בחיים לא אעשה את זה שוב."‬
‫והוא היה אומר,‬ ‫"תודה שבאת, אחרת הייתי לבד".‬
‫שנינו פשוט עמדנו שם בשקט,‬
‫מנסים לספוג את כל ההוד.‬
‫ואז הייתי חושב לעצמי,‬ ‫"אני מסוגל להרוג את הבחור הזה עכשיו.‬
‫"אני לא רוצה.‬
‫"אבל אם כן, זה הזמן הכי טוב."‬
‫אני לא רוצה לפגוע באף אחד,‬ ‫אבל אני אוהב הזדמנויות.‬
‫יש משהו בטבע שגורם לך להרגיש כל כך רגוע,‬
‫כל כך מחובר ליקום.‬
‫זה גורם לך להרהר בשאלות עמוקות,‬
‫כמו, "האם אני רוצח?"‬
‫ארבעה ימים בטבע הספיקו לי‬
‫בשביל לשנות את נקודת המבט שלי,‬ ‫באמת לשנות את ההשקפה שלי.‬
‫כשחזרתי לחיים הרגילים,‬
‫לא האמנתי כמה החיים שלנו טובים.‬
‫הדברים הבסיסיים.‬
‫פח אשפה.‬
‫תחיו ארבעה ימים בלי פח אשפה,‬
‫ואז תבינו שזה כלי קיבול קסום.‬
‫אפשר לשים בתוכו מה שרוצים, מה שרוצים.‬
‫והוא כבר לא באחריותכם.‬
‫לא, זו בעיה של החברה.‬
‫אתה לא צריך לדאוג בקשר לזה.‬
‫הנכדה שלך תמצא לזה פתרון.‬
‫הרגשתי כמו פעוט.‬
‫השתוקקתי כבר לעשות קקי בשירותים.‬
‫איזה פינוק זה, האסלה.‬
‫במשך ארבעה ימים שם רק חפרנו בורות.‬
‫טיפ מקצועי זריז.‬
‫אם אי פעם תצאו לטיול תרמילאים,‬
‫תחפרו את הבור בלילה שלפני.‬
‫תחשבו קצת קדימה.‬
‫תעשו את זה אחרי ארוחת הערב,‬ ‫אחרי שכבר הכנסתם כדור למחסנית.‬
‫אתם לא רוצים לחפור בור ברגע האמת.‬
‫אתם לא רוצים לחפור בור תחת לחץ.‬
‫זה לא יהיה נעים.‬
‫התעוררתי ביום השני, זה היה מצב חירום.‬
‫הייתי חייב להתפנות. חטפתי את האת.‬ ‫רצתי החוצה. לא חשבתי בהיגיון.‬
‫עשיתי כמה פניות לא נכונות,‬ ‫והגעתי לשטח גדול של אדמה קשה.‬
‫לא הצלחתי לחפור.‬
‫התחלתי להתייאש.‬
‫חשבתי, "אולי אצטרך לעשות את זה,‬ ‫ולקבור את הגופה אחר כך".‬
‫זה די הגיוני.‬
‫עכשיו אתה יודע מה הגודל של הגופה.‬
‫כשאתה חופר מראש, אתה צריך להעריך.‬
‫אתה צריך לשאול את עצמך,‬ ‫"האם העיניים שלך גדולות יותר מהישבן שלך?"‬
‫הבור הראשון שלי,‬
‫לא היה מספיק בור.‬
‫ניסיתי לקבור את זה בסוף.‬
‫זה הפך לגבעה קטנה.‬
‫אומרים "אל תשאירו עקבות".‬ ‫אני שיניתי את הטופוגרפיה.‬
‫עכשיו יצטרכו לעדכן את המפה‬ ‫עם הסימונים המפותלים.‬
‫זה היה טיול בלתי נשכח.‬ ‫ראינו הרבה חיות-בר יפהפיות.‬
‫אחד הדברים הכי מרהיבים שראינו‬ ‫היה דוב שחור בוגר.‬
‫כשהגענו אליו,‬
‫הוא דילג במעלה מדרון תלול מאוד.‬
‫כשראיתי את הכוח הזה משולב עם המהירות הזאת,‬
‫זה ריסק אותי.‬
‫כי הייתה לי תוכנית.‬
‫אמרתי לעצמי שאם אצטרך לברוח מדוב,‬
‫אני אעמיד פנים שאני פונה שמאלה,‬ ‫ואז אשבור ימינה.‬
‫ואז ראיתי את הדוב עולה על הגבעה‬ ‫במהירות מטורפת, ואמרתי, "זה לא ריאלי".‬
‫אני אזייף שמאלה, ואז אני אמות בטוח.‬
‫אם דוב יתקוף אותי,‬
‫אני פשוט אצטרך להיות נוכח.‬
‫נכון? אתה צריך ללמוד לקבל‬ ‫את הדברים שאתה לא יכול לשנות.‬
‫לשאוף פנימה, לנשוף החוצה.‬
‫"מה קורה עכשיו? וואו, אני טעים.‬
‫"אני נטרף. אני טעים מדי בשביל להיות ביער.‬
‫"אני רואה שאתה מתקשה עם בשר הירך.‬
‫"כן, השרירים שלי תפוסים מהטיול, דוב.‬
‫"סליחה. היית צריך לתפוס אותי‬ ‫בשבוע שעבר בבית.‬
‫"הייתי רך אז."‬
‫ביום הראשון הלכנו 13 קילומטרים.‬
‫אנחנו די עמוק בארץ הדובים.‬
‫אין יותר קליטה סלולרית.‬
‫עם רדת הלילה, כל כך חשוך,‬ ‫שאי אפשר אפילו לראות את היד.‬
‫ואני זוכר שזחלנו לתוך האוהל…‬
‫ורכסתי אותו. אמרתי, "רוכסן.‬
‫"אני מניח שזה אומר שאנחנו בטוחים עכשיו.‬
‫"זה בסדר אם שנינו נאבד את ההכרה‬ ‫רק לשמונה שעות?‬
‫"כי אנחנו בפנים.‬
‫"אנחנו בפנים עכשיו.‬ ‫סגרתי את הרוכסן עד למעלה.‬
‫"הפכתי את מגן הרוח לשדה כוח.‬
‫"אם אנחנו לא רואים אותם,‬ ‫איך הם ידעו שאנחנו כאן?"‬
‫"טוב, דובים, לכו לישון.‬
‫"שמעתם את הרוכסן. זה זמן שינה, לילה טוב."‬
‫הרגשתי בסכנה גדולה יותר‬
‫כי שק השינה שלי היה ממש ליד הפתח.‬
‫ואז חשבתי,‬
‫"הדוב כנראה לא ישתמש בכניסה הנכונה.‬
‫"הוא יפרוץ פנימה כמו איש הקול-אייד."‬
‫זה יהיה יותר מלחיץ‬ ‫אם הדוב כן ישתמש ברוכסן.‬
‫החלק הזה ממש מפחיד.‬
‫בכל פעם שאני עושה את זה,‬ ‫אני גורם לעצמי צמרמורת.‬
‫אנחנו…‬
‫תודה. נשארה לנו עוד קצת הופעה,‬
‫אבל אני רוצה לקחת רגע,‬ ‫ולהגיד תודה שאתם כאן.‬
‫תודה שבאתם.‬
‫אני…‬
‫תודה לכם שבאתם.‬ ‫אני לא לוקח שום דבר מזה כמובן מאליו.‬
‫אני עושה סטנד-אפ כבר 23 שנים,‬
‫וזה סיבוב ההופעות הגדול הראשון שלי,‬ ‫ואנחנו ממלאים אולמות.‬
‫זה מטורף.‬
‫זה חלום אמיתי, אתם יודעים?‬
‫אבל למען האמת, המטרה שלי מההתחלה הייתה‬
‫פשוט לשכלל את המיומנות.‬
‫רציתי להשתפר ולהשתפר‬ ‫ואולי בסופו של דבר למצוא את הקהל שלי.‬
‫אבל אף פעם ממש לא חשבתי מה זה אומר.‬
‫כי עכשיו אני מבין‬
‫שכל קומיקאי מביא‬ ‫קהל מעריצים שונה להופעות האלה.‬
‫ואני לומד מי אתם,‬ ‫כי בכל פעם שיש לי הזדמנות‬
‫לדבר עם אנשים שעובדים במופעים האלה,‬ ‫כמו הסדרנים,‬
‫הם תמיד אומרים לי שהם אוהבים את הקהל שלי,‬
‫כי בדרך כלל אתם אוהבים ליהנות,‬ ‫אבל אתם לא מגזימים.‬
‫מעט מאוד אנשים מסולקים מהמופעים שלי.‬
‫אפילו בפילדלפיה היה די רגוע.‬
‫היה רגוע.‬
‫כי אתם נחמדים.‬
‫אתם מכבדים את עצמכם, מכבדים אחרים.‬
‫ואתם פשוט רוצים ללכת לישון מוקדם.‬
‫אני קולט אתכם.‬
‫כלומר, במובן מסוים, אני גאה בכם.‬
‫אני יודע שיש לכם שגרת סיום יום‬ ‫שאתם כבר מתים להתחיל אותה.‬
‫יש כל כך הרבה דברים לעשות.‬ ‫צריך להכין תה קמומיל.‬
‫צריך להתקלח במים חמים.‬ ‫צריך לעשות את שגרת טיפוח העור.‬
‫צריך לעשות עיסוי ניקוז לימפטי.‬
‫צריך לעשות מדיטציה, לקרוא את הספר‬ ‫שאתם מנסים לסיים כבר 13 חודשים.‬
‫זה המון.‬
‫אז אני אסיר תודה שאתם המעריצים שלי,‬
‫כי תמיד יש אווירה טובה, אוהבת ובריאה.‬
‫אני רוצה לגמול לכם על התמיכה‬ ‫ועל הרצון הטוב שלכם בקצת שקיפות.‬
‫אני חושב שאני חייב לכם את זה.‬ ‫אני פשוט רוצה להיות ישר.‬
‫יש לי שן מזויפת.‬
‫היא כאן באמצע, מקדימה.‬
‫אז רימיתי אתכם במשך 56 דקות.‬
‫זה כתר.‬
‫כל השאר אמיתי, חוץ מהכתר הזה.‬
‫אם אתם רופאי שיניים, זו שן מספר שמונה.‬
‫שברתי את השן הזאת לפני כמה שנים.‬ ‫זה היה זמן אחר בחיי.‬
‫גרתי בניו יורק,‬ ‫ולא קיבלתי את ההחלטות הכי טובות.‬
‫ברור שזה היה לפני שהפעלתי‬ ‫את מברשת השיניים הסגולה שלי.‬
‫זה טראומטי.‬ ‫השיניים הראשונות הן בשביל הכיף.‬
‫השיניים השניות הן הדבר האמיתי.‬
‫הן לא חוזרות.‬
‫התביישתי כל כך. הייתי כל כך נואש.‬
‫הלכתי לרופאת השיניים שלי, אמרתי, "בבקשה,‬ ‫אני צריך שתעשי ביטול על מה שעשיתי לעצמי".‬
‫היא הרגיעה אותי.‬
‫היא אמרה, "אין בעיה. נשים לך כתר".‬
‫לא ידעתי מה זה אומר.‬ ‫אמרתי, "תעשי מה שצריך. קדימה".‬
‫כששמים כתר על שן שבורה,‬
‫קודם כל משייפים את מה שנשאר מהשן‬
‫לגדם קטן ומדמם.‬
‫רוב רופאי השיניים לא רוצים‬ ‫שתראו, תחשבו או תדעו על הדבר הזה.‬
‫רופאת השיניים שלי החליטה‬ ‫שהיא רוצה להראות לי את העבודה שלה.‬
‫בשלב מסוים בתהליך,‬ ‫היא הניחה מראה מול הפנים שלי.‬
‫לא ידעתי מה קורה. חשבתי שסיימנו.‬
‫חשבתי שזה כמו שהספר מראה לך את העורף שלך.‬
‫אני מכין את הטיפ שלך.‬
‫העפתי מבט מהיר.‬
‫אימה.‬
‫לא הגבתי כי לא רציתי לתת לזה כוח.‬
‫הפנים שלי קפאו.‬
‫הסבתי את מבטי. אמרתי, "אל תעשי את זה שוב".‬
‫אמרתי, "אני לא יודע‬ ‫למה אני צריך להגיד לך את זה עכשיו,‬
‫"אבל באתי לכאן בשביל יותר שן.‬
‫"רציתי יותר שן.‬
‫"ואת הלכת בכיוון הלא נכון כל הזמן!"‬
‫מה שראיתי ממשיך לרדוף אותי.‬
‫במראה אני רואה את זה,‬
‫אבל בראש אני יודע את האמת.‬
‫אז אני נחוש להגן על הכתר הזה.‬
‫אני לא משתמש בו.‬ ‫הוא לא מיועד לנשיכה או לקריעה.‬
‫הוא דקורטיבי בלבד.‬
‫כי אני יודע שאם הכתר הזה ייפול,‬ ‫יש גובלין קטן בפנים.‬
‫אורב.‬
‫הוא תמיד איתי.‬
‫ואם תסתכלו מקרוב, תוכלו לראות‬
‫שהכתר הזה קצת יותר גדול ולבן‬ ‫מהשיניים האחרות.‬
‫כי כשעוברים את התהליך הזה,‬ ‫נותנים לך לבחור צבע.‬
‫אתה בוחר גוון.‬
‫משהו בין אוף וייט לאוף וייט יותר.‬
‫אפשר לבחור גוון בהיר או כהה יותר,‬
‫בהתאם לכיוון שאתם חושבים‬ ‫שהחיים שלכם הולכים אליו.‬
‫האם עדיין יש לכם שאיפות,‬ ‫או שאתם מוכנים פשוט לזרום עם זה?‬
‫אתם מחליטים.‬
‫אבל כשאתם בוחרים גוון,‬ ‫אתם חייבים להיות כנים עם עצמכם.‬
‫עד כמה השיניים האחרות שלכם‬ ‫יהיו אי-פעם יותר לבנות?‬
‫וכמה שנים תרגישו בנוח‬ ‫להסתובב עם שן אחת בוהקת?‬
‫אני שנג ואנג. תודה, די. סי.‬
‫תודה. תשמרו על עצמכם.‬
‫תאהבו אחד את השני, תתמכו אחד בשני.‬
‫נתראה בפעם הבאה.‬
‫תרגום כתוביות: שלמה ליברמן‬
‫לאחייניותיי ולאחייניי‬
‫תודה לאבותיי, לסבותיי, להוריי,‬ ‫לדודותיי ולדודיי, לדודניותיי ולדודניי,‬
‫לאחיי ולאחיותיי, לכפר שלי ולעץ האהוב עליי‬