Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
DETROIT, MICHIGAN
Există un ritm în Detroit,
a fost aici dintotdeauna.
De când jazzul umplea străzile la două noaptea.
De când sufletul Motown erau Berry,
Stevie, Aretha, Marvin, Diana, The Supremes.
Acel ritm n-a dispărut niciodată.
Și mi se pare șmecher.
Pentru mine, „șmecher” înseamnă fără regrete și fără aprobare.
E puternic și luminos ca un candelabru.
Prima oară am venit în Detroit în '78.
Eram un copil în vizită.
Acum sunt o femeie cu o misiune.
Detroit, m-am întors!
Eu sunt Sommore și urmăriți Chandelier Fly.
Detroit!
Ce mai faceți?
Ce-mi place!
Îmi place la nebunie!
Vai, cât mă iubiți! Îmi place!
Da!
Îmi place.
Apreciez. Mulțumesc.
Da.
Ascultați! Îmi arătați apreciere pe bune.
Așa cum era pentru Frankie Beverly.
Îmi place.
Da, într-adevăr.
Ascultați! Cred că piesa ei, „Before I Let Go”,
ar trebui să fie imnul nostru.
Chiar cred.
Când se adună peste 50 de oameni de culoare, ar trebui s-o cântăm.
Exact.
Pentru albii care nu știu despre ce vorbesc,
„Before I Let Go” echivalează cu „Sweet Caroline” a voastră.
Mă apreciați ca pe Frankie Beverly aici.
Asta e… Da!
Trebuie să recunoașteți, Frankie era o atmosferă.
Era o întreagă atmosferă.
Și oamenii de culoare din toată țara o adoră.
O iubim atât de mult, încât știam cu doi ani înainte să moară
că el nu era 100%.
Dar tot am mers la spectacol
și am cântat toate piesele pentru ea.
Îți luai rahaturile albe,
te duceai la spectacol și cântai, naibii, piesele!
Să fim serioși, am închis ochii ca pentru Luther Vandross!
Exact.
Să vă spun ceva! Cei de culoare îl adoră.
Nu există niciunul de peste 40 de ani
care să dezvăluie că Luther era gay.
Luther putea să vină la concert în rochie.
Am fi stat acolo:
„Cred că i-au pierdut bagajul la aeroport.”
N-am fi recunoscut că era gay.
Chiar dacă cineva insista, am fi spus: „Ce legătură are?”
Vedeți voi, îi apărăm pe ai noștri.
Când iubești artiști de culoare, îi aperi.
A trebuit să iau apărarea ținutei lui Usher odată.
Usher avea un spectacol.
A apărut cu o bluză, o broșă
și niște mănuși de biserică.
Eram dată peste cap.
N-o să mint, eram dată peste cap.
Sunt destul de bătrână să știu diferența dintre moda de damă și de bărbați.
Usher purta o bluză de damă!
Și eram terminată.
Uitați care-i treaba! Nu era chiar de damă.
L-am văzut pe Al Green o dată sau de două ori
în bluză de damă pe vremuri.
Dar combinația de bluză, broșă și mănuși albe de damă
m-a dat pe spate.
Stăteam acolo:
„De e Usher îmbrăcat ca una dintre The Golden Girls?
Ce dracu' se întâmplă?”
Uitați! Eu îl ador pe Usher.
Niciodată, nici măcar o zi, până în ziua de azi,
n-am crezut că Usher era gay.
Dar cine a ales bluza aia de damă era al naibii de gay.
N-o să vezi niciun băiat de cartier să spună:
„Frate, poartă bluza aia!”
Niciun băiat de cartier n-o să sugereze bluza.
Dar Usher purta o bluză de damă.
Și vă spun de ce l-am apărat.
Pentru că eu îl consider pe Usher un Billy Dee Williams modern.
Da. Vi-l amintiți pe Billy Dee Williams?
Mă uit prin sală.
Majoritatea sunteți destul de maturi ca să știți cine e Billy Dee Williams.
Iar bunica mea și mama mea îl adoră pe Billy Dee Williams.
Billy Dee Williams era cel mai fermecător,
carismatic bărbat de la TV văzut vreodată.
Piele de culoarea ciocolatei.
O voce profundă, sexy și plăcută.
O frizură afro uscată, dar udă
și creață în același timp, naibii!
Nu mai văzusem așa ceva.
Billy Dee Williams era cel mai tare.
Și pe cât era de plăcut,
ați crede că ar fi imaginea
unei mărci de coniac sau de șampanie.
Dar Billy Dee Williams era imaginea uneia dintre cele mai ieftine băuturi.
Colt 45.
Lichior de malț.
Dacă-l bei cald, te bați cu toată lumea de aici.
Iar bunica îl adora.
Pentru că bunica mea îl iubea, bunicul nu-l suporta.
Bunicul nu-l plăcea prea tare,
bea doar jumătate de doză și o arunca.
„Dă-l naibii!”
Așa îl văd pe Usher, ca pe Billy Dee Williams al nostru.
Și îl apreciem. Îl iubim.
Doamnelor și domnilor, fac stand-up de peste 30 de ani.
Da, 30 de ani.
Sunt apreciată.
Să vă spun ceva! Știu ce e iubirea de culoare.
Călătoresc prin țară, iar cei de culoare mă adoră.
Când vă spun asta, e adevărat. Chiar mă adoră.
Nu contează în ce oraș sunt,
dacă sunt în cartier, mă duc la un McDonald's
și știu că sunt eu,
mereu o să-mi pună un sendviș în plus.
Pun mai mult bucăți de pui și un șendviș cu pește.
Așa stă treaba. Așa se întâmplă.
Ar trebui să-i vedeți pe tineri.
Își ies din minți.
Încep: „Mama mea te adoră.
Mama mea te adoră.
Vrei o plăcintă?”
Îi spun: „Să nu-ți pierzi slujba pentru o plăcintă, copile!
Să nu fii McDemis dându-te mare așa!”
Dar eu știu ce e iubirea de culoare.
Chiar știu.
Dar am învățat ceva. Când vine vorba de cei de culoare…
Nu doar că iubim cu pasiune, dar iubim mult,
și când treci dincolo, te iubim și mai mult.
Dar am aflat ceva despre noi.
Poți să mori la momentul nepotrivit.
Da, poți să te prostești și să mori la momentul nepotrivit.
Uitați-vă ce a pățit Tito Jackson!
Tito Jackson a murit imediat după Frankie
și înainte să fie închis Puffy.
N-ați văzut nimic despre înmormântarea lui.
Nici n-ați văzut poze cu pomana.
N-ați văzut-o pe Katherine plângând în hohote.
N-ați văzut-o pe Janet în negru.
Afurisiții se purtau de parcă nici nu știau cine era Tito.
În dimineața morții lui, m-am dus la verișoara mea:
„Auzi? A murit Tito în dimineața asta.”
Verișoara mea a zis „Nu, nu câinele din The Wiz!”
I-am zis: „Fă, ăla-i Toto!
Mă refer la Tito, fratele lui Michael. Tito!”
A rămas…
Nici nu știa că Michael avea frați.
Am zis: „Să dea dracii, Tito a murit când nu trebuia!”
M-am dus la unchiul meu,
știam că era destul de bătrân să știe cine era Tito.
I-am zis: „L-am pierdut pe Tito.”
El mi-a zis: „Vodca Grey Goose e mai pe gustul meu.
Nu-mi prea place Tito.”
I-am zis: „Alo! Tito, Marlon, Jermaine, combinezoane, afro!
Știi cine e Tito, naibii!
Să dea dracii, Tito a murit când nu trebuia!”
Știți cine a mai murit așa?
Farrah Fawcett Majors, actrița.
Farrah Fawcett Majors a murit în aceeași zi cu Michael Jackson.
Haide, știi că nu te poți pune cu Mike!
Trebuia să mai reziști o zi, haide!
Erai deja înger.
Ai fost un înger al lui Charlie, mai rezistă o zi!
A murit în aceeași zi cu Michael Jackson.
Se spune că nu găseau casă funerară ca să preia trupul.
Lumea răspundea la telefon: „Care Farrah?
Cară-te, așteptăm să sune oamenii lui Mike! Închide!”
Ascultați! Moartea e inevitabilă.
Cu toții vom pleca de aici cândva.
Și toți ar trebui să ne dorim o trecere lină.
Dar o să fiu sinceră.
Unii dintre cei care au plecat cel mai armonios
a fost OJ Simpson.
Să vă spun! Mă priviți șocați.
Ascultați! A plecat dintre noi armonios.
N-am mai văzut pe cineva care s-o facă astfel.
Iată cum s-a întâmplat!
Cu două săptămâni înainte să moară,
se zvonea că OJ avea cancer și era internat într-un azil.
Afurisitul ăla a transmis în direct de pe un teren de golf.
A intrat pe Instagram.
A zis: „Salutare!
Ce-s prostiile astea?
Lumea spune că-s bolnav în azil.
Sunt pe terenul de golf și am un meci frumos.”
A ieșit de pe Instagram
și era mort înainte să ajungă pe Facebook.
Am zis: „Mamă, ce rapid a fost! Armonios.”
Da.
S-a dus.
Sunt genul de om care vrea să țină pasul cu noutățile.
Serios. încerc să țin pasul. Dar mi-au scăpat lucruri.
Mi-e rușine să spun că sunt printre puținii
care n-au înțeles mesajele subliminale
din spectacolul lui Kendrick Lamar din pauza de la Super Bowl.
N-o să vă mint, nu m-am prins.
Deloc.
O să fiu sinceră.
M-a păcălit cu ținuta.
Purta pantaloni evazați
cu o sculă imprimată în față.
Nu mai știam ce-i cu mine. Ce-i aia?
Nu știam că e așa de dotat.
Nu aveam ochelarii. Credeam că era Stephanie Mills.
Am zis: „Fir-ar,
nu știam că Stephanie Mills participă la spectacol!”
Până mi-am luat ochelarii și m-am întors, se terminase.
„Futu-i!
Am ratat totul.”
Nu știați că e așa de dotat Kendrick. Eu nu știam.
Iar tinerii erau furioși.
O luaseră în serios.
Verișoara mea: „N-ai înțeles mesajul?”
Tinerii au disecat toată faza,
au analizat-o, au descompus-o
și au înțeles totul.
Am zis: „Ați făcut toate astea, dar ați trecut peste Proiectul 2025.”
N-ați citit nimic despre asta.
Și uitați unde suntem!
Trump 2.5.
Trump controlează totul.
Pot spune un lucru.
A făcut tot ce a spus că o să facă.
Face tot ce a spus că va face.
În prima zi, ce a spus Trump că va face?
În prima zi, a spus:
„Dacă nu ești cetățean al Statelor Unite,
vă cărați dracului de aici.”
Nu știu dacă ați fost atenți, dar se cară dracului de aici.
Da, se cară naibii de aici.
Eu aș ține certificatul de naștere aproape.
„Dar nu mută pe nimeni.”
Ba mută pe toată lumea.
Doamnelor, nu știu de ce mai umblați
cu coafuri internaționale.
O să ajungeți să dați explicații la graniță pentru ele.
„Nu, sunt americană. Coafura e malaeză.”
„Eu nu sunt malaeză.
Coafura e malaeză.
Eu sunt din America.
Sunați-o pe mama! Mamă, adu-mi hârtia!
Vino…” Să dea dracii!
Nu e timpul să vă jucați cu așa ceva.
Eu nici nu mai port breton pentru că e chinezesc.
Am zis: „Nici vorbă! Să-mi văd fruntea acum, da?
Nu e momentul să ne jucăm!”
Încerc să vă spun
că s-ar putea să fie ultima lună în care mai mergeți la cosmetică.
S-ar putea să faceți totul singure luna viitoare.
De acasă, ca pe vremuri.
Da, se cară dracului de aici.
Și ce a mai zis Trump? Ce a zis?
A spus că, în următorii patru ani,
vom recunoaște doar două sexe.
Bărbat și femeie.
Toate prostiile alea puse între, s-a terminat!
Trump a zis: „Construim un zid și o ascunzătoare.
Ascunde-te din nou, naibii!”
Da.
„Treci înapoi în ascunzătoare!”
Și am o verișoară lesbiană.
Mă refer la o lesbiană veritabilă.
Cu sculă de lesbiană.
I-am zis: „Fă-ți o coadă de cal, poartă platforme
și integrează-te până se domolește!
Nu e momentul să ieși în evidență.”
Chestia aia e pe bune.
Asta înseamnă stand-up.
Vorbești despre realitate.
Uneori, e atât de rău, că trebuie să râzi până trece.
Vorbesc serios.
Trebuie să râzi până trece.
N-am fost interesată de politică. Nici nu mi-a păsat.
Dar acum sunt atentă.
Acum casc ochii.
M-am uitat și la inaugurare.
Nu știam că se boicota. Nu știam că…
Vara mea: „Nu trebuia să te uiți!”
„N-a zis nimeni să nu mă uit!”
Am ajuns să urmăresc inaugurarea.
Vă spun niște bizarerii. Așa mi s-au părut.
Au avut opt rugăciuni la inaugurare.
S-au rugat de opt ori.
Trump n-a închis ochii nici măcar o dată.
Se ruga așa de fiecare dată.
N-a închis ochii nici măcar o dată.
Dar nu-l condamn.
Cu două tentative de asasinat într-un an, eu n-aș închide ochii în public.
O să fiu sinceră.
Un motiv pentru care m-am uitat a fost să văd ce va purta Melania.
Fiți serioși, Melania se îmbracă foarte bine!
Are stil, nu glumă!
Are stil.
Și n-a dezamăgit.
Melania a stat cu pălăria lăsată jos.
A stat așa trei ore.
Am zis: „E moartă de drogată.”
Fiți serioși!
Voi ați sta undeva cu pălăria așa trei ore la rând?
Nu s-a uitat nici în stânga, nici în dreapta.
A fost un sărut. S-a aplecat înainte și înapoi.
Am zis: „Da, e moartă de drogată!”
Michelle nu s-a dus, iar toți au început să se agite.
„Michelle nici măcar n-a venit!”
N-a fost mare lucru că nu s-a dus Michelle.
Vă spun eu ce a fost șocant!
Am fost șocată că l-a lăsat pe Barack să se ducă singur.
Să fie clar, Barack e un bărbat bine.
Iar javrele sar pe el.
Asta m-a șocat
pentru că nu vezi bărbați crăcănați umblând singuri după ora 20:00.
Femeile știu că nu ies singuri după ora 20:00.
Ăia cu genunchii lipiți sunt peste tot. Nu scapi de ei în club.
Să dea dracii!
„Nu, încerc să spun…”
„Lasă-mă, dom'le!”
Dar nu vedeți crăcănați prin oraș singuri după opt.
Am fost șocată.
S-au supărat cei cu genunchi apropiați.
Stau acolo: „Nu știi până nu încerci.”
Trump spune că va face schimbări. Nu știm dacă va merge.
Nu știm dacă e spre bine sau rău. Mergem cu valul.
Schimbă tot soiul de lucruri. Încearcă… Scapă de Secțiunea 8.
Da. Secțiunea 8.
Medicare.
Și de asigurarea socială, e posibil.
A mers atât de departe, încât să spună că scapă de ora de vară.
O să întunece la 15:30 la anul.
Gata!
Am rezolvat.
Ideea e că nu vrea să fie președinte.
Vrea să fie rege aici. Așa e.
Vrea să fie rege.
Încearcă lucruri care nu s-au mai făcut.
Le-a spus dobitocilor:
„Vreau poza mea pe o bancnotă de 200.”
Ei i-au spus: „Nu există bancnotă de 200.”
El a zis: „Creăm o bancnotă de 200
și punem poza mea pe ea.”
Ei i-au zis: „Doar președinții morți sunt pe bancnote.”
Eu am zis: „Nu-l opriți, lăsați-l să fiarbă!
Să fiarbă!”
Pentru că face lucruri care nu s-au mai văzut.
Râdem noi, dar lumea trece prin momente grele.
Unii își pierd slujbele.
Mulți și-au pierdut slujbele.
Trecem prin vremuri grele. Să țineți minte!
Chiar dacă treceți prin momente grele, astea nu durează mult.
Și să înțelegeți că mereu va exista cineva
care o duce mai rău decât voi!
Dacă vă ajută, am o prietenă care trece printr-o perioadă așa de grea,
își vinde păsărica și nici nu-i place scula.
Dacă vi se pare că viața e grea,
fufa asta plânge când își dă jos chiloții.
Acum conduce în stilul său.
O face în stilul său.
I-a grațiat pe Proud Boys.
I-a scos din închisoare.
I-a grațiat, a renunțat la acuzații.
Știți cine sunt Proud Boys, nu?
Cei responsabili pentru revolta
asupra Capitoliului, când s-au urcat pe ziduri.
I-a grațiat, i-a eliberat.
Am zis: „Bine, i-ai grațiat.
Cum rămâne cu Scârboșii? Eliberează-i și pe ăia!”
Știți cine sunt Scârboșii.
R. Kelly, P. Diddy și Mystikal.
Poftim!
Noi râdem, dar încă n-au ajuns la noi.
Noi dansăm cu evantaie,
purtăm cizme de cowboy vara și tot așa.
Dar ieșim în evidență.
Putem… Putem întoarce totul.
Cei de culoare au luat vechiul Do-Si-Do
și au adăugat buci.
Lumea nu făcea așa înainte de noi.
Au adăugat buci la Do-Si-Do.
Unde-s evantaiele?
Au adăugat buci la Do-Si-Do.
Trebuie să fim atenți. Nu știu dacă sunteți,
dar încearcă să ne șteargă existența.
Așa este.
Sunteți atenți? Nu mai predau istoria celor de culoare în școli.
N-o mai predau în școli.
Aici am ajuns.
Dacă istoria noastră e importantă,
trebuie să ne învățăm copiii singuri.
Aici suntem.
Exact. Dacă istoria noastră e importantă, trebuie să ne învățăm copiii singuri.
Eu cred că școala trebuie să înceapă acasă,
fie că e igienă, politețe, maniere,
acum istorie.
Dacă e important, să-i învățăm acasă!
Poate că sunt părtinitoare
pentru că tata era profesor de engleză.
Tata a predat engleză și era profesor de istorie.
Așa că un lucru
pe care a insistat a fost să ne știm istoria.
De fapt, inventa jocuri pentru noi
ca să ne amintim.
Aveam jocuri. Când eram la masă,
numea preparatele după lideri de culoare.
Stăteam la masă și spunea:
„Dă-mi puiul Martin Luther King!
Dă-mi macaroanele cu brânză Harriet Tubman!
Dă-mi chiftelele Marcus Garvey!”
Frățiorul meu nu înțelegea
de ce se numeau așa,
când frigiderul era alb.
Când puneam mâncarea în frigider,
stătea în fața frigiderului: „Eliberează-mi poporul!”
Îi ziceam: „Frate, s-a terminat.
Odată ce ajunge în frigider, s-a terminat.”
Dar e adevărat!
Dacă istoria noastră e importantă pentru voi,
învățați-i!
Dacă permitem Americii să-i învețe pe copiii noștri,
o s-o dea în bară.
O să strice totul.
Vor adăuga lucruri care n-au ce căuta,
vor încurca poveștile.
Parcă văd o fetiță mergând la mama ei în viitor:
„Mami! E adevărat că, pe vremuri,
a existat o actriță, Jada Pinkett,
care a refuzat să meargă în spatele autobuzului?
Iar ea și prietenele ei au jefuit o bancă.
Și au tras în autobuz și au murit toate.”
Vom spune: „Stai așa!
Știu destul de bine
că n-au pus-o pe Rosa Parks în Gangsteri la feminin!”
O vor da în bară.
Ascultați! Când le spuneți copiilor despre istoria noastră,
nu omiteți momentele importante!
Pentru că avem niște momente monumentale.
Să nu le omiteți!
Ca atunci când Will Smith l-a pălmuit pe Chris Rock în direct la TV.
Știu că nu vă place să spuneți.
Dar i-a dat o scatoalcă sănătoasă!
L-a pălmuit așa de tare, că mi-a sărit stickul din TV.
Eram acolo: „Stați așa!
Futu-i!”
Și nu puteți omite notoriul
interviul cu Katt Williams și Shannon Sharpe de pe Club Shay Shay.
Fiți serioși!
Puteți spune ce vreți!
Interviul dintre Katt Williams și Shannon Sharpe
a zguduit lumea comediei.
Din temelii.
Katt Williams a ținut un interviu de trei ore cu Shannon Sharpe.
Shannon Sharpe a apucat să-i pună o singură întrebare.
„Tu ce mai faci?”
Și și-a dat drumul la gură. Chiar a făcut-o.
Și a fost un caz de lunetist.
Spun asta pentru că, într-un schimb de focuri,
mai mult de unul are o armă.
Într-un schimb de focuri, eu trag, tu tragi și tot așa.
Într-un caz de lunetist, un singur dobitoc are armă.
Iar Katt Williams îi dobora unul câte unul.
Nici nu știai cine va urma.
A început cu Steve Harvey.
Katt Williams a spus lumii întregi că Steve Harvey avea o meșă.
A împușcat peruca de pe dobitoc.
Apoi a zis că o să-l pocnească pe Cedric
direct în burta aia grasă. L-a lovit direct în buric pe dobitoc.
Katt Williams a spus lumii
că Ludacris era în Illuminati și că a supt-o ca să intre.
L-a lovit direct în buze!
A fost brutal.
L-a dezumflat pe dobitoc.
A vorbit despre Tiffany Haddish, Kevin Hart,
Michael Blackson, Faizon Love, cine vrei.
Nu-i mai tăcea gura.
Și sinceră să fiu, dintre toți de care a vorbit de rău,
singura persoană pentru care mi-a părut rău
a fost comediantul Earthquake.
Katt Williams a spus lumii întregi
că Earthquake nu știe să citească.
Asta chiar e ceva nemilos.
Să pui unui om de culoare eticheta că nu știe să citească, haide!
Mai ales că e din generația noastră.
Am jurat că vom fi mai buni decât strămoșii,
așa că știm să citim, dobitocule.
Iar majoritatea venim din vremea:
„Conjuncție, ce funcție ai?”
Știm să citim, dobitocule!
Dar trebuie să fii nemilos să pui unui om de culoare eticheta asta.
Uitați care-i treaba! Nu știu ce fac albii,
dar când ești de culoare,
când unul îți spune că nu știi să citești, trebuie să arăți că știi.
Oriunde te-ai duce,
de îndată ce intri pe ușă, începi să citești.
Când intri în frizerie, te oprești, spui: „Răcoritoare.”
„Chipsuri, 35 de cenți.
Chipsuri de porumb, 45.
Covrigei, 35 de cenți.
Toaleta femeilor, toaleta bărbaților.”
Trebuie să citești!
Treci și arată dobitocilor că știi!
La orice înmormântare, ia cuvântul,
treci acolo și citește în fața lumii!
Și vă spun asta… Fiți atenți!
Pentru că a pățit-o un amic.
A pățit-o un amic.
Amicul meu a ajuns în închisoare.
Nu știu sigur de ce a ajuns acolo,
dar cumva, cât a fost închis,
a făcut prostii și a primit eticheta asta.
Era mai supărat pentru faza cu cititul decât că era în închisoare.
Dar abia aștepta să vină acasă ca să demonstreze tuturor că știa!
În dimineața eliberării sale, sora sa i-a sunat pe toți.
A zis: „Fratele meu vine acasă azi.
Îi facem o surpriză la restaurant?”
Am mers acolo cu tort, baloane, o pancartă,
trandafiri. Și i-am făcut o surpriză, da?
A intrat, i-am strigat: „Surpriză!” Dădeau palma, se îmbrățișau.
Plângeau, a fost emoționant.
Dar el voia să arate că știe să citească.
S-a repezit la masă.
A luat meniul.
Zicea: „O să comand pentru toată lumea!”
Am zis: „Hopa!
O să fie scump.”
Singurul motiv pentru care am spus-o e că așa stă treaba în cartier.
În cartier, dacă tu comanzi, tu plătești.
Am zis: „Hopa! O să fie scump.”
Dar nu i-a păsat.
Era hotărât să ne arate că știe să citească.
S-a repezit la aia și a început să comande.
„Vreau cinci porții de quesadilla de pui.”
Am zis: „A început tare cu «quesadilla».”
Știți cu toții că e înșelătoare, nu?
În primul rând, nu arată așa cum sună.
Ești țipător dacă te pui cu „quesadilla”, da?
A început: „Vreau cinci porții de quesadilla cu pui.
Mai vreau niște calamar,
niște Daiquiri cu căpșuni,
niște escargot și niște Jambalaya.”
Toată lumea era: „Hopa!”
Singura problemă era că eram la Pizza Hut.
Nu era nimic în meniu.
I-am smuls meniul.
Am spus ospătarului: „Adu-ne cinci pizza cu salam picant!
Adu-i dobitocului o carte de colorat, să aibă ceva de făcut!”
Ai fost închis și ai memorat meniul
de la restaurantul greșit!
Nu există Jambalaya la Pizza Hut!
Shannon a fost pe val puțin.
Shannon Sharpe a controlat situația preț de o clipă.
Până a umblat aiurea
și a fost implicat într-un scandal sexual.
Dar asta e lumea în care trăim acum.
Iar cultura asta e doar scandal.
Vă spun eu, în cultura actuală,
dobitocii semnează un contract și o carte
cu același stilou.
Nu joacă cinstit.
Dar îmi place un mic scandal sexual.
Când dobitocii sunt implicați în ele, afli cum sunt, de fapt.
Oamenii arată într-un fel la exterior,
dar când afli ce ciudățenii le plac,
așa te ajută scandalul.
Îți dezvăluie toate ciudățeniile.
Și am un joc al meu.
Majoritatea se uită întâi la poză: „Deci asta a făcut.”
Mie-mi place să las poza la sfârșit.
Îmi place să citesc detaliile perverse,
apoi să mă întorc la poză.
Citesc tot ce au făcut, apoi întorc pagina la loc și spun:
„Acestui domn îi place să adulmece biciclete la sală când nu e nimeni.”
Citesc toate porcăriile,
întorc pagina și zic:
„Asta e javra care se freacă de dovleci
la raionul de legume când nu e nimeni.”
Sunt expertă în asta.
Chiar sunt. Îmi place să citesc toate detaliile
și pot spune câte ceva despre victimă în timp ce fac asta.
În cazul lui Shannon Sharpe,
mi-am dat seama de la început că umbla cu o tânără.
Se vedea că era tânără.
Știam că nu era o femeie matură ca mine. Să fim serioși!
Sunt un ciobănesc german la interior.
Mi-am dat seama că era tânără.
Iată cum mi-am dat seama că era tânără!
Când descriau prostiile pe care le spunea:
„Vreau să fac un copil cu tine.
Vreau să am un copil de culoare.
Vreau să avem un copil de culoare.”
Mi-am zis: „Da, e tânără.”
N-ai să vezi o femeie matură ca mine să implore un bărbat de 56 de ani
să-i facă un copil.
Deja știm ce fel de copil iese cu un bărbat de 56 de ani.
Dacă ți-o tragi pe spectru, copilul ăla o să lingă gardul.
O să lingă gardul!
Haideți, i-ați văzut cum ling gardul!
Ai fi acolo: „Junior, ai vrut bicicletă?
Mergi pe bicicletă! Ți-am luat una, și tu lingi gardul.
Nu mai linge gardul, naibii!”
Nu e nimic în neregulă cu Junior.
Doar că tăticul lui e bătrân, atâta tot.
E copil din ouă bătrâne. Haideți!
Ați văzut copii de ouă bătrâne.
Când o tânără a făcut un copil cu sponsorul ei.
L-a numit Brandon.
Toată lumea spune: „Nu știu de ce l-a numit Brandon.”
Seamănă leit cu nenea James din parc.
Brandon vine aici cu fața lui de „tati e bătrân”.
Are început de chelie aici.
E îmbrăcat ca un agent de asigurări, dă cu aspiratorul prin casă.
Ajungi să-l implori să se ducă afară. „Du-te afară, Brandon!
Du-te și joacă-te!”
Tăticul lui e bătrân.
Toți copiii vor la Chuck E. Cheese de ziua lor.
Brandon vrea la pescuit.
Să dea dracii, tăticul lui e bătrân!
E copil din ouă bătrâne.
Haideți, ați văzut cum sunt!
Și știu despre ce vorbesc.
Eu sunt un ovul bătrân.
Un ovul bătrân.
Atunci când o femeie are copii mai târziu.
Media fertilă e între 17 și 27 de ani.
După aceea, e un joc de noroc.
Când arunci cu zarul, nu știi ce iese.
Mama a dat cu zarul. Sunt un ovul bătrân.
De aceea pot vorbi despre asta.
Slavă Domnului că am ieșit bine!
Slavă Domnului!
Ea a dat cu zarul, naibii!
Și am ieșit deșteaptă. În copilărie eram dată naibii.
Literele, numerele mi le-au arătat doar o dată.
O singură dată și le-am prins.
Nu m-au învățat la oliță de isteață ce eram!
Am apărut direct în scutec!
Singura problemă, nu eram doar deșteaptă,
eram și puternică,
mai ales la subraț.
În copilărie, puțeam ca naiba.
Eram femeie adultă la subraț.
Nici Tussy nu-mi făcea față. Îl știți. Deodorantul acela era pentru adolescenți.
Am trecut de Tussy.
Tussy nu-mi făcea față.
Secret nu era niciun secret, l-am doborât.
Aveam șapte ani și foloseam Right Guard.
Știți că era pentru muncitorii în construcții.
Foloseam Right Guard.
Am crescut ca să fiu pe măsura subrațului.
Țin minte că ne jucam cu coarda.
Amicele mele ziceau: „Lasă brațele jos!”
Dar Shannon Sharpe…
Povestea a fost scandaloasă,
ne-a făcut să uităm că a mărturisit Kanye
că i-a supt-o vărului său până la 14 ani.
Aoleu! Nu eu am zis-o, ci el!
Ia ascultați ce cred eu!
Înțeleg că, în cultura actuală, toți vor să-și spună oful,
să-și limpezească mintea, să se vindece,
că vor să-și spună povestea.
Poți s-o faci,
dar nu poți să implici pe altcineva în povestea ta.
Vărul… Nici nu știu dacă e real.
Poate că vărul lui nu vrea să spui astfel de lucruri.
Ați auzit pe cineva spunând că-i place ceva nasol sau a făcut ceva nasol?
Când te iei de persoana respectivă, dă vina pe locul de proveniență.
Și se întâmplă să fii din același loc.
Uitați cum e!
Spune prostii:
„Am fost cu Brenda aseară.”
„Ce?” „Da, frate.
Eu și Brenda ne-am simțit bine.
Brenda e sălbatică, frate.
E sălbatică, dar am pus-o la respect.”
„Pe bune?” „Da, naibii!”
Am întors-o și am început să-i ling fundul.”
Iar tu spui…
El zice: „Frate, sunt din Detroit.”
Tu zici: „Detroitul n-are nicio legătură.
Familia mea e din Detroit, iar nimeni nu face asta.
Asta te privește. N-are legătură cu orașul.
Nu mă implica în rahatul ăsta!”
Îmi place umorul meu.
Serios.
Ascultați! Am un umor foarte negru. Chiar așa e.
Așa am fost toată viața.
Umorul negru mă ajută să nu mă stresez prea tare.
Nu mă stresez prea mult. Chiar nu.
Datorită modului în care văd lucrurile.
În primul rând, sunt un om bun, amabil.
Încerc să nu fiu un om răutăcios.
Serios.
Sunt, în mare parte.
Apoi sunt genul de om care mereu caută binele.
Orice s-ar întâmpla, caută binele!
Când cauți binele, uneori trebuie să ai răbdare.
Dar dacă ai răbdare, vei vedea binele.
Mereu caut binele.
Și nu mă tem să gândesc în perspectivă.
Uneori, oamenii se condiționează să vadă aici.
Eu fac un pas înapoi și gândesc în perspectivă.
Pot să văd lucrurile din alte perspective.
Și mă protejează de stres de multe ori.
De exemplu, a avut loc un incident în Jacksonville, Florida.
Un nebun a intrat în Dollar Store și a împușcat lumea.
Cinci oameni au murit.
A fost tragic.
A apărut la CNN, la știrile locale.
Familiile victimelor postau poze cu ei pe social media.
„Plecat prea curând.” „Odihnească-se în pace!”
Mi-am sunat rudele în acea seară.
Mai întâi, le-am spus că îi iubesc.
Apoi le-am zis: „Fiți atenți!
Dacă se întâmplă să mor, să fiu ucisă în Dollar Store,
să nu-mi puneți poza în ziar
și să spuneți că am murit acolo!”
Fiți serioși!
„Minte, spune că eram la CVS!
Nu spuneți nimănui că am murit la Dollar Store!
Am realizat atâtea în viață
și puneți «3 la un dolar» pe mine? Fiți serioși!
Spuneți „La Plaza”, nu spuneți că am murit la Dollar Store!”
Și vă spun asta
pentru că trebuie să spuneți rudelor astfel de lucruri.
Vă spun eu, veți fi în sicriu.
Veți fi în sicriu.
Cineva vă va citi necrologul.
Va fi bine până vor ajunge la final
și vor strica totul.
Vor spune: „Un lucru e sigur,
îi plăcea Dollar Store.”
Vă veți ridica din sicriu:
„Cine naiba ți-a zis să spui asemenea bazaconii?
Nu spune nimănui prostii din astea!”
Ăsta e adevărul despre Dollar Store.
Mergem la acel magazin.
Toți mergem acolo, dar nu e de nasul nostru.
Nu ne reprezintă.
Intri în el, dar nu e de tine.
Uitați cum știți că nu e de voi!
Când sunteți în magazin,
nu vă simțiți niciodată în largul vostru.
Mereu vă uitați în jur,
căutați cu privirea cunoscuții.
Când vedeți pe cineva cunoscut,
când vorbiți, spuneți imediat de ce sunteți acolo.
Spuneți: „Ce faci, Tammy? Mă bucur să te văd!
Am venit să-i iau mătușii o felicitare.
Ce mai face maică-ta? Spune-i că am salutat-o!”
Exact.
Intri în el, dar nu e de tine.
Uitați cum știți că nu e de voi!
Orice ați cumpăra, nu luați niciodată cărucior.
Ajung la casă cu brațele pline.
Refuz să iau cărucior.
Dacă iei unul, e pentru tine.
E nivelul tău.
Sunt pentru tine.
Asta faci tu.
Refuz să iau cărucior.
Ați observat că nu vedeți cupluri la Dollar Store?
Intrați câte unul!
Soțul spune: „Intră tu, eu te aștept în mașină!”
Nu vrei să fii văzut la întâlnire acolo.
Și iată prima regulă despre mersul la Dollar Store!
Când vorbești despre ce ai făcut în acea zi,
nu pomenești niciodată magazinul acela.
Te întreabă lumea: „Ce ai făcut azi?” „Am fost ocupată.
Am dus-o pe bunica la repetiții pentru cor,
am dus-o pe fiică-mea la majorete,
am dus câinele la veterinar,
am spălat rufele.”
„Serios? Tammy a zis că te-a văzut în Dollar Store.”
Impresionant, da!
A trebuit să-i iau mătușii o felicitare.
Dar nu aduci vorba de asta.
Trebuie să știi cum să te miști.
Trebuie să știi.
Pot să vă spun un lucru despre viață.
Viața te smerește.
Te smerește.
Dacă încă nu s-a întâmplat, așteaptă!
Se pomenește în Biblie.
Biblia spune că vom fi smeriți.
Capetele se vor pleca în fața lui.
Toți vom fi smeriți.
Viața te smerește.
Știți câte produse marca Sean John sunt la Goodwill acum?
Nici vagabonzii nu poartă așa ceva!
Am văzut cum a aruncat o haină cât colo.
A zis: „Nu, ia-o de aici!”
A fost o glumă destul de bună. Faceți mișto de mine.
Asta a fost…
Viața te smerește.
Fiți atenți! Puffy are miliarde de dolari
și nu poate să obțină o cauțiune.
Puffy e în mijlocul unui film de groază
numit Fantoma păsăricii din trecut.
Uitați, nu apăr ce a făcut,
nu justific ce a făcut,
dar vreau să-mi faceți o favoare!
Gândiți puțin în perspectivă!
Dacă v-ar judeca cineva pentru ce ați făcut pe vremuri?
În anii '80, să zicem!
Dacă v-ar judeca cineva pentru o prostie făcută în anii '80?
În primul rând, eram altfel în anii '80!
Viața era altfel în anii '80.
Regulile erau altele în anii '80.
Dacă descrieți niște rahaturi pe care le făceam
în anii '80 la vremea actuală, nu pare ceva normal.
Nu pare ceva normal.
Mă refer la prostioare.
Cum ar fi să descrieți tradiția scosului de mere.
Jocul de la aniversări.
Descrieți asta în zilele noastre!
„Stați să văd dacă am înțeles!
Adunați copiii,
îi legați la ochi,
le legați mâinile la spate,
îi puneați să-și bage capul într-o apă scârboasă.
Pentru un măr?”
Da.
Nu pare ceva normal.
Și știți asta!
Dacă nepoții voștri ar veni acasă mâine:
„Am fost acasă la Jennifer și ne-am jucat.
Mi-au legat mâinile la spate.”
Ați spune: „Ce joc mai e și ăsta?
Nu se leagă mâinile copiilor la spate!”
Asta făceam noi.
Fiți serioși!
Dacă ascultați astăzi ce făceam, nu pare ceva normal.
Descrieți „Coada măgarului”!
„Bun, stai să văd dacă am înțeles!
Adunați copiii, îi legați la ochi,
îi învârteați până amețeau.”
Apoi le spuneați: „Găsește măgarul din cameră!
Da, toți mergeați…
Știți că nu pare normal!
Vă amintiți anii '80.
Viața era altfel în anii '80.
Vă amintiți anii '80. Mama avea un Cutlass
fără servodirecție.
Vira la stânga cu toată forța.
Voi erați ușori, de fiecare dată când vira,
alunecați până la marginea banchetei.
Și alunecați pentru că nu aveați centură.
Să fim serioși, erau anii '80!
Mergeam ilegal atunci. Nu-ți puneai nicio centură.
Noi am fost căliți.
În anii '80, mama fuma un pachet de țigări,
ridica geamurile și fuma cu noi în mașină.
Fuma ea, fumai și tu.
Nu dădea doi bani pe plămânii tăi.
Eram în anii '80!
De aceea mă uit la toate facilitățile de azi
și mi-e greu să mă vait.
Avem aplicații precum Spotify, Apple Music și YouTube,
unde găsești orice piesă din orice gen și o poți reda instant?
Țin minte că, în anii '80,
erai în camera ta și sunai la radio de cinci ori la rând,
implorându-l pe dobitoc să pună „Double Dutch Bus”.
Spuneai: „Pui piesa aia sau nu? Am treabă.”
Dacă suni pe cineva de cinci ori acum, ajungi închis pentru hărțuire.
Viața era altfel.
Și știți că viața era altfel.
Doamnelor, era altfel.
Vă amintiți că, în anii '80,
după ce făceați baie sau duș,
ca să arătați că sunteți curate,
vă puneați pudră pentru bebeluși pe piept.
O puneați până la gât.
Aș vrea să faceți asta acum și să ieșiți în lume.
Vă spun eu, vă pun epidemiologii pe urme!
„Da, avem o doamnă aici.
Nu știu dacă e antrax, cocaină, fentanil, praf de covoare.
Trimiteți pe cineva ca să verifice! Bine. Mulțumesc.”
Viața era altfel.
Să vină unul și să te judece pentru ceva de pe vremuri,
când totul era altfel…
Nu mint. Am tras o spaimă anul acesta.
O spaimă.
Am absolvit Colegiul „Morris Brown” din Atlanta, Georgia.
Anul acesta au lansat un documentar despre Freaknik.
M-a sunat o prietenă: „Ai auzit?
Fac un documentar despre Freaknik.”
Prima mea întrebare: „De unde au filmări?”
Mi-a zis: „Trimite lumea filmări personale.”
Stăteam acolo: „Futu-i!”
Mă întrebam dacă voi fi văzută
fără sprâncene și în alte ipostaze.
Viața era altfel pe vremea aia.
Uitasem de toate astea.
Omul meu mi-a zis:
„Am auzit că se lansează un documentar despre Freaknik.
Va fi lansat săptămâna asta.
Îl urmărim vineri.”
I-am zis: „Îl urmăresc eu miercuri
ca să văd dacă îl urmărim noi vineri.”
Exact.
Sunt genul de om…
Încerc să țin pasul și sunt impresionată.
Sunt impresionată și multe lucruri mă motivează.
Mă motivează succesul altora.
Când vedem succesul altora, nu trebuie să-l considerăm un eșec personal.
Lumea face asta des.
Succesul altora nu e o imagine a eșecului tău, înțelegeți?
Îmi place să văd că avem mai multe rapperițe ca niciodată.
Îmi place.
Le ador pe rappperițe.
Kash Doll, Nicki Minaj…
Cardi B și GloRilla…
Doamne, o ador pe Glo!
Îmi place Lil Glo.
Am auzit-o pe GloRilla spunând niște lucruri.
Mi-a schimbat perspectiva asupra unor lucruri.
GloRilla e din Memphis, Tennessee.
Când vorbește, are un accent sudist puternic.
Un bărbat a întrebat-o într-un interviu:
„Îți place să fii faimoasă?”
Ea a zis: „N-o să mint, e cam greu să fii faimos.
E cam greu să fii faimos.”
El a zis: „Ce-i așa de greu?”
Ea a spus: „Fanii mei mă hărțuiesc online.”
„Te hărțuiesc fanii?”
„Da, fanii mei mă hărțuiesc online.
Fac mișto de trupul meu caraghios
și de nasul meu mare, dar le spun
să se obișnuiască să-mi vadă trupul caraghios
și nasul mare
pentru că o să continui să fac hituri și bani.
Orice-ar fi, păsărica încă e bună.”
Mi-am zis: „Ce legătură are păsărica cu asta?”
Eram confuză.
Și abia după ce am făcut un pas în spate
și am lăsat prejudecățile,
am văzut totul din alt unghi și iată ce am auzit!
Trebuie să înțelegeți
că, uneori, în viață,
lumea nu vă va vedea cum vă vedeți voi.
A fost printre cele mai grele lecții pe care a trebuit să le învăț.
Uneori, lumea nu te vede așa cum te vezi tu.
Și să te încurajezi mereu.
Nu dau doi bani.
Să te încurajezi mereu!
Mereu.
Sunt întrebată care-s comedianții preferați.
„Trei dintre ei sunt Sommore.
Iar doi dintre ei arată exact ca ea.”
Să te încurajezi mereu!
Când am zis asta, am ascultat-o pe Cardi,
m-am întors și am ascultat-o iar pe GloRilla.
Iată ce am auzit atunci!
„Poate că nu vă place trupul meu caraghios sau nasul meu mare,
dar voi continua să fac hituri și bani.
Iar dacă n-o să iasă nimic din treaba asta, știți ceva?
Păsărica încă e bună.”
Mi-am zis: „A făcut o dedicație păsăricii.”
A făcut o dedicație păsăricii.
M-am dus acasă și am schimbat toate parolele în „păsărică bună”.
Exact.
Dacă asta nu te motivează,
orice s-ar întâmpla în viață,
păsărica e încă bună.
Înțelegeți asta!
Unele femei…
Ascultați, n-ați folosi-o! Sunteți prea demne.
Dar vă pot arăta cum o puteți folosi
în cele mai simple cazuri.
Să spunem că aveți programare la doctor!
Aveți programare la unu.
Ajungeți devreme, pe la 12:30.
Fetița nu te cheamă înăuntru până la unu și cinci.
Nu vine să-ți ia tensiunea până la unu și un sfert.
Umblă pe acolo, nici nu-și cere scuze pentru întârziere.
Îți trântește manșeta și începe să pompeze.
Se uită la tine: „Ai tensiunea cam mare.”
Te uiți și tu: „Era bună la ora unu.”
N-o lăsa pe fetița asta să-ți strice ziua!
Ai fost atentă la aportul de sodiu.
Ai făcut cei 10.000 de pași pe zi.
Ai băut apă.
Când îți spune că ai tensiunea mare, uite ce vreau să faci!
Vreau să te uiți în jos,
să te uiți într-o parte,
s-o privești în ochi:
„Orice-ar fi, păsărica încă e bună.”
Tensiunea mare, dar păsărică bună.
Exact.
Pot să vă spun una și mai bună.
Să zicem că mergeți la bancă!
Faci o mică depunere.
Împingi cecul sub gemuleț.
Nici nu ceri balanța pentru că știi cum stai.
Știi deja.
Se pune ea să-ți scrie balanța.
Îți dă foaia înapoi.
Te uiți în jos, e cam slăbuț.
E cam slăbuț.
Nu lăsa asta să-ți strice ziua!
N-o lăsa să-ți strice ziua!
Uite ce vreau să faci! Să te uiți în jos,
într-o parte, să iei hârtia aia, să i-o mototolești în față:
„Orice-ar fi, păsărica e încă bună.”
Păsărica e încă bună!
Eram genul de om care credea
că râsul e cel mai bun medicament.
Până a apărut Ozempic.
Să dea dracii, Ozempic e cel mai tare!
E cel mai tare!
Ați văzut-o pe Oprah?
Oprah poartă haine 38.
Toată lumea care o cunoaște știe că a purtat 52 toată viața, naibii!
Un 52, clar!
Oprah poartă 38.
Și arată bine. Să dea dracii, ce bine arată!
Și iată de ce mă bucur pentru ea!
Deși are o mulțime de bani, s-a chinuit.
E ca noi. Ascultați!
S-a chinuit.
S-a chinuit cu greutatea.
S-a înscris în Weight Watchers.
S-a înscris, a investit mulți bani, a devenit imaginea firmei,
a devenit purtătoare de cuvânt, până când a apărut Ozempic.
S-a lansat Ozempic, Oprah a făcut trei injecții
și s-a despărțit de ei pe Twitter.
Nici nu s-a dus la ședință, le-a scris:
„Am plecat.”
Arată bine.
Ascultați! Și Oprah e mondenă.
N-a mai ieșit în lume așa.
Niciodată.
Dar acum e încântată de petreceri.
Ascultați! A lăudat Ozempic la toată lumea.
Fiți atenți! Ozempic e nenorocit rău
și acționează repede!
Iei drăcia aia, slăbești, iar umbra ta e încă grasă.
Dar trebuie să-i vizitați pagina ca să înțelegeți ce spun.
Acum poartă 38 și arată bine.
Îmi place că nu pare că a fost grasă.
Știți că unii oameni au aspectul „am fost gras înainte”.
Ea a avut o transformare totală, de sus până jos.
Toate drăciile ei sunt noi.
Are un clip pe pagina ei.
Poartă o rochie mov.
Merge pe hol,
clipul e încetinit
și se vede cu încetinitorul cum merge.
Am mărit imaginea. Am zis: „Să dea dracii, uită-te la ea!”
La fiecare pas, îi sălta părul.
Mi-am zis: „Uită-te la ea! Păr din Brazilia,
balconașe din Cuba,
fund din Republica Dominicană,
dar picioarele sunt încă din Mississippi.”
Mergea pe hol…
Mi-am zis: „Oprah, îți trebuie picioare noi!!
Nu poți să pui lucruri sexy pe picioare de țărancă!
Îi trebuie picioare noi!
Uitați care-i treaba! De ce fac asta femeile?
De ce ne punem drăcii noi?
Din cap până-n picioare.
Ochelari, dinți, balcoane, abdomen plat, fund mai mare.
Pui toate drăciile, te duci undeva și te dor picioarele.
De ce nu-ți iei picioare noi?
Cine o să fie prima care o face?
Eu o să fiu prima cu picioare noi.
O să vin la o petrecere,
iar voi o să stați jos că vă dor picioarele.
Eu o să fiu așa pe ringul de dans!
O să vă holbați: „Alea nu-s picioarele ei.
Sigur și-a făcut ceva la ele.”
Dar mă bucur pentru ea.
Și e modestă, Oprah e modestă.
Aveți idee câți bani are Oprah?
Știi că ești modestă când ai atâția bani și încă porți ochelari.
E a naibii de modestă! Dacă aveam jumătate din banii ei,
aveam vedere cu raze X pe voi.
Ne-am întâlni: „Văd că ai mâncat pizza la prânz.”
Dar Oprah arată bine, serios.
Sinceră să fiu, îmi fac griji pentru Stedman.
Iubitul ei de multă vreme.
Stedman rezistă.
Orice bărbat care e cu o femeie cu probleme de greutate
știe cât de sensibile suntem cu privire la greutate.
Când avem probleme cu stima de sine,
emoțiile sunt instabile.
Stedman a trecut prin asta cu Oprah.
Orice bărbat știe că una care trece de la 52 la 38
e o femeie schimbată. Pe bune!
Din perspectivă mentală, e alta.
Viața e altfel la 38 și la 52.
În primul rând, poți face dragoste cu un 38.
Trebuie să i-o tragi unui 52.
Trebuie să te bagi sub ea.
Nu poți să te prostești cu mărimea 52.
Ajungi pe spate cu picioarele în sus dacă te prostești: „Stai așa!
Lasă-mi jos piciorul!
Sunt bărbat. Lasă-l jos!”
Nu poți să te prostești cu 52.
Actul în sine e ca un banjo.
Nu te prostești cu un banjo.
Dacă nu poți să cânți, nu poți s-o scoți.
Sunt oameni cu probleme mari.
Cu probleme mari.
Am o prietenă care trece printr-o astfel de perioadă.
Prietena mea a fost măritată 21 de ani cu iubirea vieții ei.
A avut un accident auto și, din păcate, a murit la locul faptei.
A murit chiar acolo.
Ea era devastată. Era de așteptat să fie așa.
Dar le-a jurat tuturor în acea noapte…
A spus: „O să-i ofer
cea mai memorabilă înmormântare din istoria orașului!
Nu mă zgârcesc la nimic. Voi face tot posibilul.”
Să vă spun ceva! A închiriat cea mai mare catedrală din oraș.
A angajat un cor ca să cânte la ceremonie.
A angajat-o pe Yolanda Adams la conducerea corului.
L-a angajat pe Kirk Franklin ca s-o conducă pe Yolanda Adams.
A dat totul.
A cerut un sicriu la comandă.
Era tot alb, cu capac din sticlă.
A comandat un frac alb cu o dungă aurie pe lateral.
A organizat 21 de salve la mormânt.
Urma să elibereze 21 de turturele pentru a comemora anii împreună.
Avea să aibă 21 de duzini de trandafiri albi în biserică.
Voia dansatori de laudă pe culoar.
Voia ca toată congregația să poarte alb.
Plănuise toate astea
până a umblat aiurea că avea nevoie de informații pentru asigurare.
A dus telefonul lui la T-Mobile,
iar aceștia i-au deblocat telefonul.
Foarte rău.
Foarte rău!
T-Mobile…
au deblocat telefonul.
În primul rând, a aflat că avea un copil
de șapte ani.
A aflat că o presupusă verișoară nu-i era deloc verișoară.
A găsit poze cu femei dezbrăcate,
trimitea mesaje erotice acelor femei.
A găsit trei poze cu scule.
Două nici nu erau cu a lui!
A aflat că nici măcar nu era Scorpion!
De fapt, era Gemeni.
Să vă spun ceva!
A redus întreaga înmormântare.
I-a sunat pe toți: „Ceremonia e anulată.”
L-a înmormântat pe omul acela într-un trening de pe Temu.
În niște teniși ieftini.
Nici măcar nu l-a tuns!
Nici nu i-a făcut frizura!
I-a pus ochelari.
El nici nu purta ochelari.
I-a pus ochelarii și i-a zis: „Uite ce m-ai făcut să fac!”
I-a scris numele greșit în necrolog.
A scris „du-te dracului” cu doi de „c”.
A ținut slujba pe Zoom,
dar n-a dat nimănui linkul.
Zăcea acolo singur, netuns, cu ochelari.
Așa că…
N-am putut merge la slujbă pentru că aveam zbor.
Dar i-am spus: „Când mă întorc,
luăm prânzul împreună.”
Am stat acolo cu ea și plângea. A plâns 20 de minute și am plâns cu ea.
A zis: „Fată, mi-e așa de rușine!
Omul ăsta făcea toate prostiile
și știau toți, în afară de mine.”
I-am zis: „Ia gândește-te!
Te-a iubit și te-a respectat destul ca să ascundă asta de tine.
A făcut ce a făcut, dar s-a ferit.”
A zis: „Știu că vrei să mă faci să mă simt mai bine.
Dar adevărul e că am fost măritată cu un om de nimic.”
„Nu, a fost un om bun, n-a fost unul perfect,
dar s-a purtat frumos cu tine. A fost un om bun, n-a fost unul perfect.”
Eu, încercând să găsesc binele, să gândesc în perspectivă,
i-am zis: „Dar T-Mobile sunt vai de capul lor.”
T-Mobile nu trebuia să facă asta.
Metro PCS n-ar fi deblocat telefonul dobitocului.
Puteau să cadă scule de pe ecran,
n-ar fi deblocat telefonul ăla.
T-Mobile sunt praf.
I-am zis: „Și ce-o să faci? Știu că ți-e rușine.
Te muți?” A zis că nu.
„Mi-a lăsat o situație financiară bună.
Avea o asigurare dublă,
dacă murea în accident, primeam dublu.
Financiar, stau bine.
De fapt, o să mă pensionez anticipat,
o să deschid un butic mic, să-mi fac de lucru.”
I-am zis: „Deci nu te muți?” „Nu, rămân aici.
Îmi trăiesc viața. Poate chiar mă și recăsătoresc.”
I-am zis: „Pe bune?”
„Da, naibii.
Orice s-ar întâmpla,
păsărica e încă bună.”
Eu am fost Sommore.
Mulțumesc că ați venit. Vă apreciez.
Mulțumesc.
Subtitrarea: Ramona Coman
DEDICAT MAMEI, MARION RAMBOUGH, ȘI AMICEI EARLENE FRANKLIN.