Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
ДЕТРОЙТ
У Детройті свій ритм,
який був із ним завжди.
Ще коли о другій ночі на вулиці починав лунати джаз.
Коли серцем «Моутаун» були Беррі,
Стіві, Арета, Марвін, Діана і «Зе Супрімс».
Цей ритм не покидав Детройт.
Він по-своєму сяяв.
Це сяйво особливе й не потребує реклами.
Воно сліпуче, наче яскрава люстра.
Уперше я познайомилася з Детройтом у 1978 році.
Я була ще дитиною.
Тепер же я жінка.
Детройт, я повернулася.
Я Соммор, і це Сяйво люстри.
СОММОР: СЯЙВО ЛЮСТРИ
Детройт!
Як справи?
Я в захваті.
Я просто в захваті.
Оце теплий прийом. Клас.
Так.
Круто.
Я в захваті. Дякую.
Так.
Народ, ви дуже тепло прийняли мене.
Наче Френкі Беверлі.
Я в захваті.
Дійсно.
Слухайте, гадаю, пісня Френкі Беверлі Before I Let Go
має стати гімном темношкірих.
Так.
Коли понад 50 темношкірих збираються разом,
варто заспівати ту пісню.
Так.
Для білошкірих хочу пояснити,
що Before I Let Go Френкі Беверлі
еквівалентна вашій Sweet Caroline.
Ви любите мене, як Френкі Беверлі.
Так!
Треба визнати, що Френкі мав свою ауру.
Власну ауру.
І всі темношкірі люблять Френкі Беверлі.
Ми так любимо Френкі, що за два роки до його смерті знали,
що він уже здавав.
Але ми все одно пішли на концерт
і співали всі пісні за нього.
Ви відклали свою фігню для білих,
пішли на концерт і співали срані пісні.
Ми проводжали Френкі,
як Лютера Вендросса.
Саме так.
Темношкірі люблять Лютера Вендросса.
Жоден з присутніх, кому за сорок,
не визнавав, що Лютер був геєм.
Він міг прийти на концерт у сукні.
Ми сиділи й думали:
«Мабуть, його валізу в аеропорту загубили».
Ми не визнавали, що він гей.
Навіть якщо хтось підіймав цю тему, ми такі: «Хіба це важливо?»
Темношкіра любов під нашим захистом.
Коли ви любите темношкірих артистів, ви їх захищаєте.
Якось мені довелося захищати вбрання Ашера.
Ашер вирішив зробити шоу.
Він вийшов у блузці, з брошкою
і в якихось дамських рукавичках.
І я була шокована.
Не брехатиму, я була шокована.
По-перше, я знаю різницю між блузкою і футболкою.
Ашер вдягнув срану блузку.
І я була шокована.
І мене не сама блузка вразила.
Бо я кілька разів бачила Ела Ґріна в блузці.
Але саме комбінація блузки, брошки й дамських рукавичок
зірвала мені дах.
Я була така:
«Якого біса Ашер вдягнувся, як якась бабця?»
Що відбувається?
І я люблю Ашера.
Що тоді, що сьогодні я не думаю,
що Ашер був геєм.
Але в мене навіть немає сумнівів щодо людини, яка обрала ту блузку.
Бо я ніколи не бачила чувака, який сказав би:
«Друже, вдягнеш блузку».
Жоден чувак не порадив би такого.
Але Ашер одягнув срану блузку.
І я скажу, чому захищаю його.
Бо особисто я вважаю, що Ашер — наш сучасний Біллі Ді Вільямс.
Пам'ятаєте Біллі Ді Вільямса?
Я тут подивилася.
Більшість тут досить доросла, аби знати, хто такий Біллі Ді Вільямс.
Моя бабуся й мама люблять слухати Біллі Ді Вільямса.
Слухайте, він був найкрутішим
і найхаризматичнішим темношкірим на телебаченні.
Його шкіра була кольору кокоса.
Його голос був низьким, сексуальним і приємним.
Його афро було сухим, але й вологим
і водночас ще й завивалося.
Такого більше не було.
Біллі Ді Вільямс був найкрутішим.
І з тим, яким крутим був Біллі Ді,
можна подумати, що він був би
обличчям якогось бренду коньяку, бренді чи шампанського.
Але Біллі Ді Вільямс був обличчям найдешевшого лайна, яке можна було купити.
«Кольта 45».
Солодового лікера.
Якщо його випити гарячим, ви поб'єтеся тут з усіма.
І моя бабуся любила його.
І оскільки моя бабуся любила його, мій дідусь не міг його терпіти.
Мій дідусь так його не любив,
що випивав пів банки, а потів викидав її.
До біса його.
Але я сприймаю Ашера за нашого Біллі Ді Вільямса.
І ми любимо його. Ми любимо його по-своєму.
Пані та панове, я займаюся стендапом понад 30 років.
Так, 30 років.
Мене люблять.
І я знаю, що таке темношкіра любов.
Темношкірі в цій країні люблять мене.
І це дійсно так. Вони мене люблять.
У якому б місті я не була,
коли я іду в «МакДональдз» на районі,
і там мене впізнають,
мені підкладають рибний сендвіч.
Підкладають більше нагетсів і рибний сендвіч.
Це факт. Так воно і є.
А коли діти бачать мене.
Їм зриває дах.
Вони такі: «Мама вас любить».
«Моя мама вас любить».
«Хочете пирога?»
Я кажу: «Не жертвуй роботою заради яблучного пирога, друже.
Бо з пирогом піде й твоє робоче місце».
Я знаю, що таке темношкіра любов.
Дійсно.
Я дещо засвоїла.
Я засвоїла, що темношкірі…
Ми так сильно любимо когось,
що навіть коли хтось помирає, ми любимо людину ще більше.
Я дещо дізналася про темношкірих.
Я дізналася, що можна померти не в той час.
Можна викаблучуватися й померти не в той час.
Погляньте, що сталося з Тіто Джексоном.
Тіто Джексон вмер одразу після Френкі
й перед тим, як посадили Паффі.
І про похорони Тіто нуль новин.
Жодних фото з поминального обіду.
Ми не бачили плач Кетрін.
Ми не бачили Дженет у чорному вбранні.
Вони вдавали наче й не знають, ким був Тіто.
Коли Тіто помер, я пішла до своєї кузини.
Я кажу: «Тіто помер сьогодні вранці».
Вона каже: «О ні, це ж песик з "Віз"».
Я така: «Дурепо, то був Тото».
«Я про Тіто. Тіто, брат Майкла. Тіто».
Вона така…
Вона й не знала, що в Майкла був брат.
Я сказала: «Капець, Тіто помер не в той час».
Я пішла до дядька,
і я знала, що він достатньо старий, щоби знати Тіто.
Я така: «Врацні ми втратили Тіто».
Він такий: «Я більше люблю "Ґрей Ґус".
Я не п'ю "Тіто"».
Я така: «Дядьку, Тіто, Марлон, Джермейн, комбінезони, афро.
Ти знаєш, хто такий Тіто».
Я сказала: «Чорт, Тіто помер не в той час».
Знаєте, хто ще невчасно помер?
Фарра Фосетт Мейджерс, акторка.
Фарра Фосетт Мейджерс померла в один день з Майклом Джексоном.
Ти знала, що не переплюнеш його.
Треба було протриматися на день довше.
Ти вже була янголицею.
Однією з янголів Чарлі. Протрималася б ще день.
А вона померла в один день із Майклом.
Кажуть, її тіло не хотіло забирати жодне похоронне бюро.
Люди питали: «Яка Фарра?
Відчепіться, ми чекаємо на Майкла. Не займайте лінію».
Слухайте, смерть неминуча,
і всі ми колись помремо.
І всі ми бажаємо легкої смерті.
Але не приховуватиму.
Однією з найкращих смертей помер
О. Джей Сімпсон.
Дехто тут здивувався, що він помер.
О. Джей ввійшов в інший світ як ніж у масло.
Я ще не бачив такої ідеальної смерті.
Ось як усе було.
За два тижні до його смерті
пішли чутки про те, що в нього рак і він у госпісі.
І той гівнюк вийшов у прямий етер із поля для гольфу.
Запустив трансляцію.
Він такий: «Гей, гей.
Що за фігню я чую?
Люди кажуть, що я хворий у госпісі.
Я граю собі в гольф».
Він вийшов з інстаграму і помер ще до того, як новина дійшла до фейсбуку.
Це був ідеальний відхід.
Так.
Вмер.
Я така, що маю знати всі останні новини.
Це справді так.
Але дещо я пропустила.
Мені соромно визнавати, але я одна з тих людей,
які не вловили ніяких прихованих послань
у виступі Кендріка Ламара у перерві Супербоула.
Не брехатиму, я ніфіга не зрозуміла.
Ніфіга.
Скажу чесно.
Він вразив мене прикидом.
Він вийшов у штанах кльош
з принтом члена спереду.
Я була спантеличена. Що це, в біса, таке?
І я не знала, що Кендрік такий пишний.
Я була без окулярів.
Я думала, це Стефані Міллз.
Я така: «Бооже,
не думала, що запрошували Стефані Міллз».
Поки я сходила за окулярами, усе вже закінчилося.
Я подумала: «Бляха».
Я пропустила основне.
Ніхто не знав, що Кендрік такий пишний.
А молодь скаженіла. Вона злилася, бо серйозно все сприймала.
Моя кузина така: «Ти не зрозуміла?»
Молодь розібрала все по фразах,
проаналізувала все,
вичепила кожне повідомлення.
Я така: «Ви тут розібралися,
але лише пробіглися по "Проєкту 2025"?».
Нічого не читали.
І ось що вийшло.
Трамп 2,5.
Тепер керує Трамп.
І скажу вам,
що він робить усе, що обіцяв.
Виконує всі обіцянки.
Що він обіцяв зробити в перший день?
Він сказав:
«Якщо ви не громадянин США,
ви забираєтеся звідси».
І не знаю, чи ви помітили, але вони забираються звідси.
Вони забираються.
На вашому місці я б тримала при собі свідоцтво.
І вони не виганяють когось.
Вони виганяють усіх.
Не знаю, чому жінки досі
роблять собі екзотичні зачіски.
Скоро ви на кордоні пояснюватимете все це.
«Ні, я американка. Зачіска малайзійська.
Я не з Малайзії.
Це зачіска така.
Я з Америки».
Подзвоніть мамі.
Мамо, принеси чек.
Ходи сюди. Чорт.
Немає часу гратися із цим.
Я навіть чубчика не носитиму, бо це по китайські.
Я така: «Ні, нехай лоб буде відкритий.
Не час із цим гратися».
Я хочу сказати,
що це може бути ваш останній місяць, аби зробити манікюр і педикюр.
Наступного місяця вже самі робитимете.
Удома, як колись.
Бо всіх виженуть.
Що ще Трамп сказав? Що сказав?
Сказав, що наступні чотири роки
ми визнаватимемо лише два гендери.
Чоловічий і жіночий.
Усе інше, що між цим, заборонено.
Трамп збудує стіну й заборонить інші гендери.
Хто зробив камінг-аут — поза законом.
Так.
Тому скасовуйте свої камінг-аути.
Моя кузина лесбійка,
справжня лесбійка.
Лесбійка-буч.
Кажу їй: «Зроби собі хвостик, купи туфлі
і злийся з оточенням, поки все не вляжеться».
Зараз не час вирізнятися.
Це серйозно.
Слухайте, у цьому й суть стендапу.
Ми говоримо про серйозні речі.
Інколи все настільки серйозно, що рятує лише сміх.
Я серйозно.
Рятує лише сміх.
Я не політикиня.
Мені завжди було чхати на політику.
Але зараз я цікавлюся нею.
Ще і як цікавлюся.
Навіть дивилася інавгурацію.
Я не знала, що ми щось бойкотували.
Моя кузина така: «Ти не мала дивитися».
Ніхто не казав не дивитися.
І я подивилася інавгурацію.
І розповім вам дивну фігню.
Під час інавгурації звучало вісім молитов.
Вони молилися вісім разів.
Трамп жодного разу не заплющив очі.
Щоразу він молився отак.
Не заплющував очі.
Але я його не виню.
Якби мене хотіли вбити двічі за рік,
я б не закривала очей на людях.
Скажу чесно.
Однією з причин увімкнути інавгурацію було бажання побачити, що вдягнула Меланія.
Вона дуже стильна.
Дуже.
І вона не розчарувала.
Меланія сиділа з капелюхом, який опустила отак.
Просиділа так три години.
Я така: «Вона ж накурена».
Та ну.
Ви б сиділи отак три години?
Вона не дивилася в боки.
Трамп хотів її поцілувати, вона нахилилася й сіла.
Я така: «Так, вона накурена».
Мішель не прийшла, і всі про це говорили.
Вони такі: «Мішель навіть не прийшла».
Не думала, що це так важливо.
А мене шокувало інше.
Я була шокована, що вона відпустила Барака самого.
Бо скажу чесно, Барак ще той красунчик.
І сучки вішаються на нього.
Мене шокувало те,
що зазвичай чуваків із варусними ногами рідко побачиш самих після 8:00.
Жінки знають, що так буває рідко.
Із вальгусними всюди.
У клубі вони всюди.
Дідько.
«Ні, я кажу, що…»
«Відчепися».
Чуваків із варусною деформацією не побачиш після 20:00.
Я була шокована.
А чуваки з вальгусною вирішили, що досить.
Вони думають: «Не спробуєш, не отримаєш».
Трамп сказав, що все змінить.
Не факт, що це спрацює. Не знаю, добре це, чи погано.
Треба просто пережити.
Трамп багато чого змінюватиме. Він хоче прибрати соціальне житло.
Так, соціальне житло.
Медицину.
Може, позбудеться й соцзахисту.
Навіть сказав, що може прибрати літній час.
Наступного року о 15:30 буде вже темно.
Усе.
Немає.
Він навіть не хоче бути президентом.
Він хоче бути королем США,
Хоче бути королем.
Він пробує те, чого ще ніхто не пробував.
Трамп сказав:
«Хочу свою фотографію на 200 доларовій купюрі».
Йому кажуть: «Пане президенте, такої купюри немає».
Він сказав: «Ми зробимо її
і вліпимо на неї моє фото».
Йому кажуть: «Пане президенте, на валюті лише померлі президенти».
Я така: «Ні-ні, нехай продовжує. Нехай продовжує.
Нехай продовжує».
Він робить таке, чого ми не бачили.
Ми сміємося, але люди переживають важкі часи.
Люди втрачають роботу.
Купа людей втратила роботу.
Ми переживаємо важкі часи. Варто їх запам'ятати.
Навіть коли ти переживаєш важкі часи, вони не тривають довго.
І зрозумійте, що завжди є хтось,
кому гірше за вас.
Якщо від цього вам краще,
у мене є подруга, якій так важко,
що вона продає свою піхву, хоч сама не гетеро.
Тож якщо думаєте, що вам важко,
то ця сучка зі сльозами на очах знімає труси…
Він керує всім по-своєму.
Усе робить по-своєму.
Прощає «Гордих хлопців».
Він випустив їх з тюрми.
Помилував усіх, зняв звинувачення й випустив.
Ви знаєте, хто вони?
Люди, відповідальні за бунт
і штурм Капітолію у Вашингтоні.
Він помилував їх усіх.
Я така: «Гаразд. Ти випустив їх
А "Жахливі хлопці"?
Випусти їх теж».
Ви знаєте, хто такі «Жахливі хлопці».
Р. Келлі, П. Дідді й Містікал.
Поїхали.
Ми сміємося, але до нас ще не добралися.
Ми махаємо віялами,
носимо ковбойські капелюхи влітку й таке інше.
Ми хизуємося.
Ми можемо змінити під себе будь-що.
До старого доброго до-сі-до
ми додали рух дупою.
Люди так не робили до нас.
Рух дупою не додавали.
Де ті віяла?
Вони дійсно додали рух дупою до до-сі-до.
Треба бути уважними. Не знаю, чи ви уважні,
але факт нашого існування хочуть стерти.
Дійсно.
Ви звернули увагу, що історію темношкірих уже не вивчають?
У школах її більше не вивчають.
От і маємо.
Якщо нам важлива наша історія,
ми маємо самі її викладати нашим дітям.
Такі часи.
Так. Якщо наша історія нам важлива,
ми самі маємо навчати дітей.
Я думаю, учити всього треба в першу чергу вдома,
буде це гігієна, етикет чи манери,
а тепер й історія.
Якщо це важливо, треба навчати цього дітей.
Я можу бути трохи упередженою,
бо мій батько був професором англійської.
Він викладав англійську й історію темношкірих.
Отже, так,
він наполягав, щоби ми знали свою історію.
Він грав з нами в ігри, які допомагали запам'ятати.
Ми грали в ігри. За вечерею
він називав страви іменами лідерів темношкірих.
Він казав щось типу:
«Передайте смажену курку Мартіна Лютера Кінга».
«Передайте макарони Гарріет Табмен».
«Передайте рулет Маркуса Ґарві».
Мій молодший брат не розумів,
чому вся їжа називалася іменами темношкірих, але холодильник був білим.
Коли ми ставили їжу в холодильник,
він ставав навпроти нього й казав: «Відпусти моїх людей».
Я така: «Хлопче, усе скінчено».
Щойно їжа в холодильнику, це кінець.
Але це правда.
Слухайте, якщо вам важлива наша історія,
навчайте дітей.
Бо якщо ми дозволимо уряду вчити наших дітей нашій історії, усе перекрутять.
Вони все перекрутять.
Туди додадуть те, чого там бути не має.
Вони переплутають історії.
Я вже уявляю, як у майбутньому дівчинка підходить до мами й питає:
«Мамо, чи правда, що колись
була акторка, на ім'я Джада Пінкнетт,
яка відмовилася сідати на заднє сидіння?
А потім вона з подругами поїхала грабувати банк.
І автобус розстріляли, і всі всередині померли».
Ми будемо такі: «Стоп».
Я добре знаю,
що Рози Паркс не було у фільмі «Виклик».
Вони все перекрутять.
Коли ви розповідатимете дітям про нашу історію,
не уникайте заголовків.
Бо темношкірі мали ще і які заголовки.
Не уникайте їх.
Як коли Вілл Сміт ляснув Кріса Рока в прямому етері.
І я знаю, що це не дуже тема.
Але він добряче його ляснув.
Він так його ляснув, що вибив стік з телевізора.
Я така: «Чорт, стривай».
Чорт.
Також не можна забувати про славнозвісне
інтерв'ю Кетта Вільямса й Шенона Шарпа.
Так.
Кажіть, що хочете,
але їхнє інтерв'ю
сколихнуло світ стендапу.
Сколихнуло.
Кетт Вільямс провів тригодинне інтерв'ю із Шеноном Шарпом.
А Шенон Шарп поставив лише одне запитання.
Як справи?
І він вибухнув.
Він, бляха, вибухнув.
Він був наче снайпер.
Я кажу снайпер, бо коли у вас перестрілка,
у кількох людей є зброя.
Вони всі стріляють.
Але коли ви снайпер, зброя лише у вас.
І Кетт Вільямс прибирав виродків по одному.
Ніхто не знав, хто наступний.
І першим на мушці став Стів Гарві.
Кетт Вільямс розповів усьому світу, що у Стіва Гарві перука.
Він відстрелив з нього перуку.
Він перезарядився й сказав, що поцілить Седріку
у його товстий живіт.
Відстрілив йому пупок.
Кетт Вільмс сказав світу,
що Лудакріс, щоби потрапити до ілюмінатів, відсмоктав член.
І відстрілив йому губи.
Це було жорстко.
Це все транслювалося.
Він говорив про Тіффані Геддіш, Кевіна Гарта,
Майкла Блексона, Фейзона Лава — усіх.
Він розповів усе про них.
І я не брехатиму, з-поміж усіх, про кого він говорив,
мені було шкода одну людину.
Це був комік Землетрус.
Бо Кетт Вільямс розповів усьому світу,
що Землетрус не вміє читати.
Це було дуже холоднокровно.
Казати, що темношкірий не вміє читати.
Особливо темношкірий з нашої ери.
Бо всі ми заприсягнулися, що будемо кращими
за пращурів, тож ми вміємо читати.
І ми вчилися в часи:
«Сполучнику, розкажи Що робиш найкраще ти?»
Ми, бляха, знали, як читати.
Але дуже жорстоко казати, що темношкірий не вміє читати.
Не знаю, як до цього ставляться білі,
але як темношкіра,
коли мені хтось каже, що я не вмію читати, я маю довести, що вмію.
Тобто куди б я не пішла,
щойно я відкриваю двері, я маю почати читати.
Щойно заходиш у перукарню,
ти зупиняєшся і така: «Напої.
Картопляні чипси, 35 центів.
Кукурудзяні чипси, 45 центів.
Кренделі, 35 центів.
Жіночий туалет сюди, чоловічий — сюди».
Треба читати.
Ти маєш показати, що вмієш читати.
Коли йдеш на похорони,
почни читати їм.
І я це розповідаю,
бо це сталося з моїм другом.
Сталося з другом.
Він потрапив до в'язниці.
Я не знаю, чому саме,
але якось, коли він сидів,
він потрапив до списку тих, хто не вміє читати.
І він більше не покоївся через це, ніж через те, що його посадили.
Але йому не терпілося довести всім удома, що він уміє читати.
Щойно його випустили, його сестра всім подзвонила.
Вона така: «Мій брат повертається.
Чому б не зробити йому сюрприз?»
Ми прийшли з тортом, кульками, плакатом,
подругами й квітами й зробили йому сюрприз.
Він зайшов, усі кричали: «Сюрприз».
Усі давали йому п'ять.
Усі плакали. Було емоційно.
Але він хотів довести всім, що вміє читати.
Тож він підбіг до столу.
Він узяв меню.
І такий: «Я замовлю для всіх».
Я така: «Йой.
Це буде дорого».
І я сказала це лише тому,
бо тут такі правила.
На районі, якщо замовив щось, то ти й платиш.
Я сказала: «Це буде дорого».
Але йому було начхати.
Він хотів довести, що вміє читати.
Він підбіг і почав замовляти все.
Він такий: «Шість порцій кесадильї з куркою».
Я така: «Перше, що він замовляє після в'язниці, — кесадилья».
Ви ж знаєте, що з ними не все так просто?
Бо вона на вигляд не така, якою здається.
То ти хочеш зв'язатися з кесадильєю?
Він почав: «Шість порцій кесадильї з куркою».
Він такий: «Дайте ще кальмарів,
полуничних дайкірі,
ескарго й дайте джамбалаю».
Усі такі: «Йой».
Проблема в тому, що ми були в піцерії.
В меню нічого такого не було.
Я вирвала в нього меню.
І сказала офіціанту принести п'ять пепероні.
І принести цьому йолопу розмальовку, аби він мав чим зайнятися.
Поки ти сидів у в'язниці, ти запам'ятав
меню не з того ресторану.
Немає ніякої джамбалаї в «Піца Хаті».
У Шеннона якийсь час усе було добре. Він тримав усе під контролем.
Поки не довикаблучувався
й не засвітився в секс-скандалі.
Але такий вже наш світ.
У нас одні скандали.
Зараз люди підпишуть договір
про нерозголошення, а потім тією ж ручкою
напишуть про це книгу.
Тут всі нечесні.
Але я люблю скандали.
Люблю, коли люди потрапляють у секс-скандали.
Коли хтось потрапляє у секс-скандал, ви розумієте їхні справжні бажання.
Люди можуть видаватися одними назовні,
але потім ви дізнаєтеся всю фігню, яка їм подобається,
і саме це показує секс-скандал.
Він викриває всі ваші потаємні фетиші.
І я люблю грати в гру.
Більшість людей шукають фото, і такі: «Он воно як».
Я ж люблю залишити фото наостанок.
Я люблю читати всю ту дивну фігню,
а тоді вже дивитися на фото.
Перечитати все, що вони зробили, перегорнути сторінку і…
Цей пан любить потайки нюхати велосипедні сидіння.
Я читаю всю ту гидоту,
перегортаю сторінку і така: «Ага!
Ця сучка любить потайки в продуктовому відділі
притискатися кицькою до цукіні».
Я в цьому професіоналка.
Так. я люблю читати всі ці деталі,
і я можу дещо сказати про жертву, коли дізнаюся деталі.
Як у випадку із Шенноном Шарпом,
я змогла одразу зрозуміти, що він крутив роман із молодою дівчиною.
Я це розуміла.
По-перше, я знала, що це була не доросла жінка, як я.
Я порівняно з нею доросла німецька вівчарка.
Я знала, що вона молода.
І ось чому я це знала.
Бо коли вони описували, що вона казала,
а вона казала: «Я хочу мати від тебе дитину.
Хочу народити темношкіру дитину.
Хочу народити від тебе дитину».
Я подумала: «Так, це якась молода».
Немає жодної зрілої жінки, як я, яка би просила 56-річного чоловіка
зробити дитину.
Бо ми вже знаємо, яку дитину може подарувати 56-річний.
Її спектр аутизму — лизати паркан.
Вона лизатиме паркан.
Ви бачила дітей, які лижуть паркан.
Ви питатимете: «Малий, ти хотів велосипед?
Їздь на ньому. Я купила тобі велосипед, а ти паркан лижеш.
Годі лизати клятий паркан».
З малим усе гаразд.
Просто його тато старий.
Він запізніла дитина.
Ви достатньо їх бачили.
Коли молода дівчина має дитину від багатого татка.
Вона назвала його Брендоном.
Усі такі: «Не знаю, чому вона назвала його Брендоном.
Він схожий на містера Джеймса».
Брендон усім виглядом показує, що його тато старий.
У нього облисіння.
Він прибирає в хаті, одягнений, як страховий агент.
І ви благаєте його вийти погуляти: «Погуляй, Брендоне.
Іди пограйся».
Тато Брендона старий.
Усі інші діти хочуть провести іменини в «Чакі і Чіз».
Брендон хоче на риболовлю.
Чорт, тато Брендона старий.
Це запізніла дитина.
Ви бачили таких.
І я знаю, про що кажу.
Бо я запізніла донька.
Так.
Це коли жінка народжує дитину пізніше.
Слухайте, в середньому дітей заводять десь з 17 до 27 років.
Усе, що після цього, — лотерея.
Ніколи не знаєш, що отримаєш.
Моя мама зіграла в цю лотерею. Я народилася пізно.
Тому я це розумію. Я народилася пізно.
Дякувати богу, я вийшла нормальна.
Дякувати богу.
Вона зіграла в лотерею.
І я вийшла розумною. У дитинстві я взагалі була розумною.
Я все розуміла з першого разу.
Одразу все розуміла.
Мене навіть до горщика не привчали.
Я прийшла в памперсі, готовою до дій.
І я була не лише розумною,
але й сильною
особливо під пахвами.
Запах там був що треба.
Під пахвами я вже була дорослою жінкою.
«Тассі» не справлявся. Пам'ятаєте такий?
Він був для смердючих підлітків.
І цей дезодорант мене не стримував.
Він не справлявся.
Як і «Сікрет».
У сім років мені наносили «Райт Ґард».
І він був для будівельників.
І мені його пшикали.
Пахви обганяли мене в розвитку.
Пам'ятаю, як здіймалася канатом.
Мої друзі такі: «Опусти руки».
Але Шеннон Шарп…
Той скандал був таким гучним,
що ми навіть забули, що Каньє визнав,
що смоктав член свого кузена до 14 років.
Чорт, це він сам сказав.
І ось у чому річ.
Я розумію, що всі хочуть розповісти щось від себе,
і я хочу очистити розум, зцілитися, а вони — просто розповісти свою історію.
І це нормально,
але не треба замішувати в неї інших.
Його кузен… Може, це й неправда.
Його кузен міг не хотіти, аби він таке казав.
Ви колись чули, щоби хтось визнавав, що зробив чи любив щось гидке.
І коли комусь на це вказуєш, люди звинувачують своє оточення.
А ти росла там само, де й ця людина. Ось як усе відбувається.
Людина каже:
«Знаєш, я недавно був із Брендою».
Що? О так.
Ми з Брендою круто проводили час.
Бренда досі дика, як левиця.
Вона дика, але я приборкав її».
Він така: «Справді?» «Так.
Я перевернув її і почав вилизувати її дупу».
А ти така: «Фу».
Він такий: «Чорт, та я ж з Детройту».
Ти така: «Детройт тут ні до чого.
Уся моя родина з Детройта. Ніхто з нас не лиже дупи.
Це твій фетиш. Детройт тут ні до чого.
Не втягуй мене в це».
У мене гарне почуття гумору.
Так.
Слухайте, у мене жорстоке почуття гумору.
І та було все життя.
І таке почуття гумору допомагає уникати стресу.
Я рідко через щось непокоюся.
Через мій погляд на речі.
По-перше, я добра людина. Я хороша.
Я не хочу бути злою.
Так.
Здебільшого так.
А по-друге, я завжди шукаю всюди позитив.
Що б не сталося, шукаю позитив.
І коли ти шукаєш позитив. іноді треба потерпіти.
Але терпіння завжди винагороджується.
Я завжди шукаю позитив.
Також я не боюся думати нестандартно.
Іноді люди самі заганяють себе в певні межі.
Я ж роблю крок назад і починаю думати нестандартно.
У мене інша перспектива на все.
І це часто рятує мене.
Наприклад, була одна ситуація, яка сталася в Джексонвіллі.
Божевільний чоловік забіг у магазин «Усе за долар». Почав стрілянину.
П'ятеро загинуло.
Це була трагедія.
Це було на CNN, у місцевих новинах.
Родина жертви викладала фото у фейсбуці та інстаграмі.
«Тебе більше немає».
«Спочивай з миром».
Тоді я подзвонила усій родині.
Спершу я сказала їм, що люблю їх.
А тоді я сказала їм: «Слухайте,
якщо мене колись уб'ють у такому магазині,
не викладайте моє фото в газеті
й не кажіть, що я померла там».
Годі вам.
Скажіть що це була аптека.
Не кажіть нікому, що я померла в магазині «Усе за долар».
Я стільки всього досягла,
і помру на гуманітарці? Годі вам.
Скажіть назву ТЦ, але не кажіть, що я була в магазині «Усе за долар».
І я кажу це,
бо таке варто казати своїм родичам.
Кажу, ви лежатимете в труні.
Ви лежатимете в труні.
А хтось читатиме ваш некролог.
Усе буде добре, доки в кінці вони не скажуть якусь фігню.
Скажуть: «Ну,
вона любила дешеві магазини».
Ви встанете з труни й такі:
«Хто просив казати таку маячню?
Не кажіть нікому такого».
Бо ось що я вам скажу про цей магазин.
Ми ходимо в нього.
Усі ходимо, але це не наше місце.
Не наше.
Ми ходимо, але це не наше місце.
І ось чому не наше.
Коли я в цьому магазині,
я ніколи не почуваюся комфортно.
Я завжди озираюся,
шукаю когось знайомого.
Коли я помічаю когось,
після початку розмови завжди треба сказати, чому я тут.
Ви такі: «Привіт, Теммі. Як справи? Рада бачити тебе.
Я прийшла взяти подарункову листівку.
Як твоя мама? Передавай привіт».
Отак.
Ми туди ходимо, але це не наше місце.
І ось чому.
Що б ви там не купували, не беріть візок.
Я іду на касу з повними руками речей.
І не беру візок.
Бо якщо береш, це вже твоє місце.
Уже твоє.
Твоє.
Ось такі справи.
Я не беру візок.
Ви помічали, що в таких магазинах немає парочок?
Люди ходять туди по одному.
Чоловік такий: «Заходь,
а я почекаю в машині поки ти вийдеш».
Не хочеться, щоби на побаченні вас помітили там.
І ось перше правило походів у такі магазини.
Коли розповідаєте, що робили того дня,
не згадуйте про магазин.
Люди такі: «Що робила?» «О, я весь день була зайнята».
Водила бабусю на хор,
забирала доньку, ходила на чирлідерство,
возила собаку до ветеринара, забирала прання й усе таке
А тобі кажуть: «Тебе бачили в магазині "Усе за долар"».
А, точно.
Ходила купити тітці вітальну листівку.
Але про це не згадують.
Треба пильнувати.
Вміти пильнувати.
Бо ось у чому я вас запевняю.
Життя вміє попускати.
Уміє.
І якщо вас ще не попустило, то ще попустить.
У Біблії про це сказано.
Там сказано, що всі будуть принижені.
Усі голови схиляться й усі пригнуть коліно.
Ми всі будемо принижені.
Життя дуже попускає.
Ви знаєте, скільки зараз коштує одяг від «Джон Шон»?
Та його навіть безхатьки не носять.
Якось безхатько викинув їхній піджак.
Він такий: «Ні, заберіть».
Знаєте, це був крутий жарт. Ви знущаєтеся.
Це було…
Життя вміє попускати.
Цікаво те, що Паффі має мільярди доларів,
але за нього не можуть внести заставу.
Життя Паффі зараз перетворилося на жахіття,
під назвою «Привид піхви з минулого».
І я не захищаю його,
я не виправдовую його, але хочу, аби ви зробили мені послугу.
Подумайте хоч трохи нестандартно.
Що, якби вас засуджували за те, що ви зробили колись давно?
Візьмемо 80-ті.
Уявіть, що вас судять за те, що ви зробили у 80-ті.
По-перше, ми всі були іншими у 80-х.
Життя було іншим у 80-х.
У 80-х правила були інші.
Якщо описати те, що ми робили у 80-х,
якщо це зараз описати, звучатиме досить погано.
Звучатиме жахливо.
Я кажу про незначні речі.
Опишіть ловіння яблук.
Гра, у яку ми грали на іменинах.
Опишіть щось таке сьогодні.
Вам скажуть: «Гаразд, що ж.
Тобто ви всі брали дітей,
зав'язували їм очі,
зв'язували руки за спиною
і змушували засовувати голову у відро з брудною водою.
Аби дістати яблуко?»
Так.
Звучить не дуже.
Ви знаєте, що звучить не дуже.
Якби ваш онук чи онука прийшли додому й такі:
«Ми в Дженіфер грали в гру.
Мен зв'язали руки за спиною».
Ви скажете: «У що ви там грали
Дітям не зав'язують руки просто так».
А ми це робили.
Отак.
Якщо ви дізнаєтеся про те, що ми робили, звучатиме не дуже.
Опишіть «Причепи хвіст віслюку».
«Гаразд, зараз розповім.
Ви чіпляли дітям пов'язку,
крутили їх, поки в голові не запаморочиться.
А потім казали знайти віслюка».
Так, ви, усі…
Ви знаєте, що звучить жахливо.
Усі пам'ятають 80-ті.
Життя було іншим у 80-х.
У 80-х у вашої мами був «Катлас»
без підсилювача.
Мама крутила ліворуч з усіх сил.
Ви були легкими й після кожного повороту
з'їжджали до краю сидіння.
А з'їжджали, бо не були пристебнуті.
Годі, це ж 80-ті.
Тоді ми їздили абияк. Не пристібалися.
У нас було грубе виховання.
У 80-х ваша мама б викурювала пачку сигарет,
закривала вікна й курила з вами в машині.
Вона курила, і ви теж.
Їй було чхати на ваші легені.
Це були 80-ті.
Тому я дивлюся на розкоші сьогодення
й важко скаржитися.
У нас є спотіфай, епл м'юзик, ютуб,
де можна миттєво знайти будь-яку пісню.
Я пам'ятаю 80-ті,
коли ви дзвонили на радіостанцію п'ять разів підряд
і благали заразу увімкнути Double Dutch Bus.
Ви такі: «Сучки, ви поставите пісню чи ні? Бо є справи».
Зараз, якщо подзвониш комусь п'ять разів, посадять за переслідування.
Життя було іншим.
І ви це знаєте.
Пані, життя було іншим.
Пам'ятаєте, як у 80-х,
коли приймали ванну чи душ,
щоби довести, що ви гарна й чиста,
ви клали присипку на груди.
Намазувалися аж до шиї.
Спробуйте зараз насипати присипки й вийти на вулицю.
На вас викличуть Центр з контролю захворювань.
Так, тут є одна пані.
Не певна, це сибірська виразка, кокаїн, фентаніл чи піна для килима.
Хтось має перевірити. Гаразд, дякую.
Життя було іншим.
Тож якщо вас хтось судитиме за те,
що ви робили колись,
життя було інакше.
Не брешу. Цього року була стресова ситуація.
Була ситуація.
Я випускниця Коледжу Морріса Брауна в Атланті.
Цього року він випустив документалку про фестиваль «Фрікнік».
Подруга дзвонить: «Ти чула?
Про "Фрікнік" буде документалка».
Я одразу сказала: «Звідки вони взяли записи?»
Вона така: «Просили людей надіслати».
Я сиджу і така: «Чорт.
Цікаво, чи люди зможуть побачити
мене без нафарбованих брів і макіяжу».
Життя тоді було іншим.
Тож я забула про це.
До мене прийшов друг.
Він такий: «Так, я чув, про "Фрікнік" знімають документалку.
Вона виходить цього тижня.
Подивимося в п'ятницю».
Я сказала: «Чуваче, я гляну в середу,
щоби побачити, чи дивитимемося ми її в п'ятницю».
Так.
І я одна з тих, хто…
Я намагаюся не відставати від новин.
І я вражена, багато що мене мотивує.
Мене мотивує успіх людей.
Іноді, коли бачиш успіх інших, не варто сприймати це за свій провал.
Люди часто так роблять.
Успіх інших — це не ваш провал. Розумієте мене?
Мені подобається, що зараз реперок більше, ніж будь-коли.
Так.
Люблю реперок.
У нас є Кеш Долл, Нікі Мінаж.
Карді Бі та ҐлоРілла.
Чорт, люблю Ґло.
Люблю Ліл Ґло.
Я чула від ҐлоРілли дещо.
І це повністю змінило мій погляд на життя.
ҐлоРілла народилася в Мемфісі, Теннессі.
Вона говорить з південним акцентом.
У неї брали інтерв'ю, і ведучий питає її:
«Як тобі бути знаменитою?»
Вона така: «Я не брехатиму. Бути знаменитою важко.
Трохи важко бути знаменитою».
Ведучий питає: «А що в цьому важкого?»
Вона каже: «Мої фанати цькують мене онлайн».
Питає: «Фанати цькують?»
Вона каже: «Так, фанати цькують мене онлайн».
Вона каже: «Вони кепкують з мого маленького тіла,
з мого великого носа, але я даю знати,
що вони мають звикнути до цього маленького й смішного тіла,
до цього великого носа,
бо я випускатиму хіти
й зароблятиму гроші.
І зрештою моя кицька все ще чудова».
А я подумала: «Як її кицька стосується всього цього?»
Я була спантеличена.
І лише коли я зупинилася
й подумала нестандартно,
поглянула на все по-новому, тоді я все зрозуміла отак.
Вам треба зрозуміти,
що іноді в житті
люди не сприйматимуть вас так, як ви себе.
І це був один із найважчих уроків, які я мала в житті.
Іноді люди сприйматимуть вас не так, як ви себе.
Завжди підтримуйте себе.
Мені чхати.
Завжди підтримуйте себе.
Завжди.
Мені кажуть: «Назви свою п'ятірку коміків».
Я кажу: «Три з них — Соммор».
І двоє дуже схожі на неї.
Завжди підтримуйте себе.
Коли я це сказала, я слухала Карді,
а потім знову послухала ҐлоРіллу.
І цього разу почула ось що.
«Вам може не подобатися моє маленьке смішне тіло чи мій великий ніс,
але я продовжу випускати хіти й заробляти гроші.
І якщо нічого з цього не спрацює, знаєте що?
У мене чудова кицька.
Я така: «Вона щойно прорекламувала свою кицьку».
Вона прорекламувала кицьку.
Я пішла додому й змінила всюди пароль на «У мене чудова кицька».
Саме так.
Якщо це не мотивує вас,
що б не сталося в житті,
у вас ще чудова кицька.
Зрозумійте.
Деякі жінки…
Дехто так не скаже. Ви надто горді.
Але я покажу, де ви можете скористатися нею найпростіше.
Скажімо, ви записалися на прийом до лікаря.
У вас прийом на першу.
Ви приїхали раніше. О 12:30.
Вас не кличуть до 13:05.
Тиск поміряють о 13:15.
Лікарку нічого не засмучує.
Вона навіть не перепрошує.
Вона чіпляє манжету й починає качати.
Вона дивиться на вас і каже: «У вас підвищений тиск».
Ви дивитеся на неї і такі: «О першій тиск був нормальним».
Не дозволяйте їй зіпсувати собі день.
Ви контролювали вміст натрію.
Робили 10 000 кроків на день.
Пили воду.
Коли вона каже, що у вас високий тиск, зробіть ось що.
Подивіться вниз,
подивіться вбік, погляньте їй в обличчя й скажіть:
«Зрештою, у мене чудова кицька».
Тиск високий, але й кицька чудова.
Саме так.
Розповім ще дещо краще.
Скажімо, ви йдете в банк.
Ви берете невеликий депозит.
Берете депозит.
Ви сунете чек у віконце.
Навіть не питаєте про баланс на рахунку.
Ви все знаєте.
Але касирка все одно записує.
Вона повертає чек.
Дивитеся вниз, грошей малувато.
Малувато.
Не падайте духом.
Я хочу, аби ви зробили наступне. Подивіться вниз,
убік,
візьміть той чек, виставте й скажіть:
«Зрештою, у мене чудова кицька».
Чудова кицька.
Я колись думала,
що сміх — найкращі ліки,
поки не вийшов «Оземпік».
«Оземпік» крутий.
Він крутий.
Бачили Опру?
Бляха, Опра носить розмір M.
Усі, хто знають Опру, знають, що все життя вона носила XL.
Конкретний XL.
А зараз M.
І вона прекрасна.
Просто чудова.
І ось у чому річ. Ось чому я така рада.
Бо попри всі гроші, які вона має, їй було важко.
Вона така ж. як і ми.
Їй було важко.
Їй було важко скинути вагу. Вона приєдналася до «Вейт Вочерс».
«Вейт Вочерс».
Приєдналася, інвестувала в компанію,
стала її лицем,
стала амбасадоркою компанії. Поки не з'явився «Оземпік».
З'явився «Оземпік», вона вкололася три рази
й відписалася від них у твіттері.
Навіть не пішла на зустріч. Написала:
«Я пішла».
Вона прекрасна.
І Опра розкрилася.
Ще ніколи так не відкривалася.
Ніколи.
Вона тепер ходить на туси.
Вона рекламувала «Оземпік».
Слухайте, «Оземпік» ще той паскудник,
І працює він швидко.
Ви приймете його й схуднете швидше, ніж ваша тінь.
Вам треба зайти на сторінку Опри, аби зрозуміти мене.
Вона скинула вагу й має чудовий вигляд.
Круто, що вона втратила ту старечу вагу.
Знаєте, у декого вона була,
я теж була товстою.
Опра повністю змінилася. З ніг до голови.
Увесь її одяг змінився.
У неї є відео на сторінці.
На ній там фіолетова сукня.
І вона йде коридором,
відео сповільнюється,
і вона йде в сповільненій зйомці.
Я збільшила відео. І сказала: «Боже, погляньте на неї».
З кожним кроком її волосся підстрибувало.
Я така: «Погляньте на цю бразильську зачіску.
На ці кубинські груди.
На цю домініканську дупу,
але ноги досі з Міссісіпі».
Вона йде коридором,
а я думаю, що їй треба нові ноги.
Не варто вдавати гарячу штучку із сільськими ногами.
Їй потрібні нові ноги.
І ось у чому річ.
Чому жінки це роблять?
Чому ми купуємо все нове?
Повністю оновлюємо все.
Окуляри, зуби, груди, плаский живіт, велику дупу.
З усім цим ми йдемо кудись, і потім нам болять ноги.
Чому не зробити нові ноги?
Хто зробить собі нові ноги?
Я буду першою.
Я прийду на вечірку,
де ви всі сидітимете, бо у вас болітимуть ноги.
А я зайду й танцюватиму отак.
Ви казатимете: «Ти знаєш, що це несправжні ноги».
Вона зробила нові ноги.
Але я рада за Опру.
І вона скромна.
Ви знаєте, скільки в неї грошей.
Вона має стільки грошей і носить окуляри. Дуже скромна.
Це дуже скромно.
Бо якби в мене було стільки грошей, я б вже мала рентгенівський зір.
Ви би підійшли до мене, а я така: «Бачу, ви їли піцу».
Опра дуже гарна.
Якщо чесно, я турбуюся за Стедмена.
Її давній хлопець.
Стедман тримався.
Кожен чоловік, чия жінка має проблеми з втратою ваги, знає,
які ми емоційні і як переймаємося за свою вагу.
Коли в нас падає самооцінка,
починаються американські гірки.
І Стедмен переживав це з Опрою.
І кожен чоловік знає, що жінка, яка перейшла з XL на M —
це зовсім інша жінка.
Ментально це зовсім інша жінка.
Різні розміри — різне життя.
З жінкою в Mці можна кохатися.
А от в XL треба трахати.
Під неї треба лягати.
Там немає простору для ігор.
Коли ви трахаєте таку жінку, у вас задираються ноги, і ви такий: «Стоп».
Опусти ноги.
Я чоловік. Опусти ноги.
Там гратися не вийде.
Це як грати на банджо.
Там усе серйозно.
Як не вмієш грати, то й не вийде.
У деяких людей реальні проблеми.
Реальні проблеми.
У моєї подруги зараз реальні проблеми.
Вона 21 рік була одружена з коханням свого життя.
Він потрапив в аварію і, на жаль, помер на місці.
Прямо на місці аварії.
Це зламало її, що було очікувано.
Але того вечора вона присяглася всім.
Вона сказала: «Я подарую йому
найнезабутніші похорони, які бачило це місто».
Вона сказала: «Не пошкодую ні копійки. Витрачу все».
Вона орендувала найбільший собор у місті.
Вона найняла хор.
Вона навіть найняла Йоланду Адамс, яка мала керувати хором.
Вона найняла Кірка Франкліна, який мав керувати Йоландою Адамс.
Виклалася на повну.
Труна була зроблена на замовлення.
Уся біла зі скляною кришкою.
У неї був зроблений на замовлення смокінг, увесь білий із золотими смужками.
На могилі мав бути салют із 21 рушниці.
Вона хотіла випустити 21 голуба, аби вшанувати 21 рік шлюбу.
Двадцять одна дюжина білих троянд мала встилати дорогу до церкви.
Танцівниці мали танцювати навколо вівтаря.
Усі гості мали вбратися у все біле.
Вона все спланувала,
поки їй не знадобилася інформація для страховки.
Вона віднесла його телефон у «Т-Мобайл»,
де їй розблокували телефон.
Поганий вчинок.
У «Т-Мобайл»…
розблокували телефон.
Вона дізналася, що в нього є позашлюбна дитина,
якій вже сім.
Потім вона дізналася, що його кузина не була його кузиною.
Вона знайшла фото голих жінок,
яким він писав і з якими загравав.
Вона знайшла три фото члена.
Два з них не були його.
Він навіть не був Скорпіоном.
Він був Близнюком.
Ще дещо скажу.
Вона одразу понизила ранг похорон.
Вона сказала всім: «Похорони скасовані».
Вона похоронила його в спортивному костюмі з «Тему».
У безбрендових кросівках.
Вона навіть не підстригла його.
Не зробила йому зачіску.
Вона надягла йому окуляри. А він навіть не носив їх.
Вона почепила їх і сказала: «Поглянь, що ти змусив мене зробити».
В некролозі вона написала його ім'я неправильно.
Вона написала «Гівнюк» з двома К.
Церемонія похорон проходила в зумі,
а посилання вона не скинула.
Він лежав у труні в окулярах волохатий, волохатий і самотній.
Отже,
отже…
Звісно, я не була на похоронах, бо мала рейс того дня.
Але я сказала їй: «Коли я повернуся,
ми підемо пообідати».
Вона плакала поряд зі мною.
Вона плакала 20 хвилин, і я з нею.
Вона сказала: «Мені так соромно.
Він займався всім цим, і про це знали всі, окрім мене».
Я сказала: «Поглянь на це так.
Він любив тебе достатньо, щоби приховати це від тебе.
Він учинив погано, але приховував це».
Вона сказала: «Ти просто намагаєшся мене втішити.
Але правда в тому, що я була у шлюбі не з таким лайном».
Кажу: «Він був хорошим чоловіком, не ідеальним,
але я бачила, що він хороший.
Він просто був не ідеальним».
Я, намагаючись знайти щось хороше, мислю нестандартно й кажу:
"Ті-Мобайл" — круті».
Вони не мали цього робити.
«Метро ПІСІЕС» ніколи б не розблокували телефон того гівнюка.
Члени могли ледь не через екран лізти, вони б його не розблокували.
«Ті-Мобайл» круті.
Я сказала: «Що робитимеш? Я знаю, що тобі соромно.
Переїдеш?» Каже: «Ні».
Каже: «Фінансово він про мене подбав».
Каже: «У мене була подвійна страховка,
тобто на випадок його смерті я отримую подвійну суму».
З фінансами все гаразд».
Каже: «Я раніше вийду на пенсію,
відкрию свій бутік, аби було чим зайнятися».
Я питаю: «То ти не переїдеш?» Вона каже: «Я залишуся тут.
Залишуся тут і житиму своїм життям. Може, ще раз одружуся».
Я питаю: «Ти серйозно?»
Вона каже: «Так.
Бо зрештою,
у мене ще чудова кицька».
Мене звати Соммор.
Дякую, що прийшли. Я люблю вас.
Усім дякую.
СОММОР «СЯЙВО ЛЮСТРИ»
Переклад субтитрів: Павло Дум'як
ПРИСВЯЧУЮ ВИПУСК МАМІ, І ПОДРУЗІ ЕРЛІН ФРАНКЛІН.