Downloaded from YTS.BZ
UVIJEK ĆU TI SE SVIĐATI.
ZA TEBE ĆU PREDSTAVLJATI SVE GRIJEHE KOJE SE NIKAD NISI USUDIO POČINITI.
Official YIFY movies site: YTS.BZ
OSCAR WILDE
TAYLOR TOMLINSON: RAZMETNA KĆI
Hvala što ste došli.
Niste morali. UI je sve bolja.
Predobra. Ne vjerujem joj.
Moj iPhone opet je bez pitanja boga počeo pisati s velikim B.
I vama?
Moj me iPhone pita:
„Mislite li na Kralja Kraljeva?”
Roboti dolaze. I vole Boga.
Zabrinuti ste zbog robota?
Zabrinuti ste? Da.
Jeste li se ikad osvrnuli oko sebe,
pogledali prijatelje, obitelj, a onda sebe i pomislili:
„Ajme.
Ja ću se od svih ovih zaljubiti u robota.”
Iskreni ste? To ću biti ja.
Zato se ne koristim ChatGPT-jem. Nisam spremna za vezu.
Zasad se opirem,
ali za nekoliko godina, kad ćemo moći naručiti partnera,
napit ću se na tulumu
i braniti svog robotskog muža pred prijateljima.
„Oprostite, što je uopće ta 'duša'?
Imate definiciju? Aha, nemate!
Upoznala sam tvog blesavog muža, Chelsea. I ti njega svake noći uključiš na struju.
Dobro?
To je samo CPAP. Umro bi bez toga.
Ma briga me. Dosadan je, dobro?
Molim malo poštovanja. Nije friteza, ljubav je mog života.
Gledaj ga u oči.
Njegove zamjenice nisu to/ono.
Tvoje su kuja/KUJA, okej?
Jesu različite. Jedna je velikim slovima.”
Sviđa mi robotski partner jer mi se čini da to teže mogu sjebati.
Kažem „teže”.
Imate pravo. Ipak bih bila grozna i ljubomorna na robota.
„Zašto stalno stojiš kraj perilice?
Zar si AC/DC?
Vlažnija je od mene?
Zato što proizvodi mjehuriće? I ja to mogu.
Dobit ću upalu, ali ako želiš mjehuriće…”
Bila sam toksična cura.
Ali godinama sam išla psihijatru.
Bila sam grozna u svojim 20-ima. Bila sam s tim tipom
i jedne noći nismo se svađali.
To mi je bilo malo čudno.
Pitala sam ga: „Hej, dušo,
kad bi doznao da smo rođaci,
bi li prekinuo sa mnom?”
A on će:
„Da!”
A ja: „To si brzo ispalio.
Nemaš popratnih pitanja? To je to?”
Kaže: „To je nezakonito.”
A ja ću: „Pa i gljive su, a svejedno smo ih pojeli.
Odjedanput strašno poštuješ zakon samo zato što smo rođaci?”
On će: „Jako griješiš Pitaj bilo koga.”
Tri najsretnija para koje poznajem pitala sam:
„Da ste rođaci, a to ne znate,
da to dosad niste znali,
kad uzmete u obzir svoj odnos,
biste li prekinuli?”
Svi su mi odgovorili:
„Moramo li to ikome reći?”
Pokazala sam mu te poruke.
„Evo, ovo ti je ljubav.”
Brzinska anketa…
Da doznate da ste s rođakom, plješćite ako biste prekinuli.
Aha, to je puno ljudi.
Nemojte sad. Svađajte se poslije u autu.
A da doznate da vam je partner robot,
biste li prekinuli?
Oho, zanimljivo.
Nešto manje pljeskanja.
Neki su pljeskali za rođaka, ali ne i za robota.
Dobro, dakle, okrenut ćemo leđa obitelji,
ali jebeni toster ćemo zadržati.
Dobro, to ima smisla.
Naljutilo me veliko B u Bogu na mobitelu jer imam religijsku traumu.
Ima li je još tko?
To sam i mislila.
Religijska trauma znači da ste odgajani religiozno,
niste religiozni i sad uvijek kad vam je dobro
osjećate neku krivnju.
Jeste li ikad imali mali pad za vrijeme orgazma?
Taj pad je Isus
koji vas štrcne hladnom vodom.
Zato za vrijeme seksa ne govorim „Bože”. Jer bi se pojavio. Kao Beetlejuice.
Nisam ateistkinja. Ne znam što slijedi.
Ni vi ne znate. Nitko ne zna.
Nikad mi nisu bili posve jasni
oni kršćani koji jednostavno znaju.
„Jednostavno znam da postoji Bog.”
Ja tako sigurno nešto znam
samo kad imam proljev.
Samo tad.
Samo u tom sam slučaju…
I počela sam se moliti.
Svima zamjeram jednako.
Mrzim: „Nema Boga, samo mrak, jebi se.”
Ali mrzim i: „Ima Boga Evo njegove adrese. Mene najviše voli.”
Mrzim samopouzdanje. A to je baš to.
Mrzim kad su ljudi previše samopouzdani.
Imam samo jednu samopouzdanu prijateljicu.
Više ne bih podnijela.
Samo jednu.
Znate onu seksi curu u školi koja na sat dolazi kasno
s frappuccinom u ruci, a vi: „OK, shvaćamo. Bila si planirana.”
Takva je.
Zato s njom mogu biti samo svakih 6-8 mjeseci.
Bile samo na ručku prije 2 mjeseca.
Donijeli su nam hranu.
Ona svoju odmah pošalje natrag u kuhinju.
Znate da se to ne radi samo u filmu?
Ona je to učinila.
Pitala sam je što je. U hrani je bila dlaka.
Jedna dlaka.
Na mojim lazanjama morao bi biti cijeli tupe.
A i tad bih rekla:
„Oprostite, htjela sam bez tupea.
Shvaćam da je to ukras.
Malo me provocira u ovoj političkoj klimi.
Ali shvaćam. Izgleda vrlo prirodno. Hvala. Jest ću oko njega.
Ne mislim da sam pametnija od vjernika.
Ne volim kad se ateisti vjernicima obraćaju svisoka.
Vjerovala sam u razne gluposti.
Bog nije ni među prve tri.
Vjerovala sam visokima.
„Svira gitaru. Sigurno je dobar.” Glupo, ha?
Kad moja vjerska obitelj govori o Bogu
i kaže: „Bog je pomogao kad mi je bilo najteže”,
mislim: „Čovječe, tako je meni s Gilmoreicama.”
Baš sam glupa.
Gilmoreice pišem s velikim G. Uvijek pazim na to.
Tako je. Da.
Imam puno kršćana u životu i mnogi se mole za mene,
što ne želim shvatiti osobno.
Je li vam tko rekao da se moli za vas,
a vi ne znate zbog čega?
„Samo da znaš. Molim se za tebe.
Zašto?
Nisam bolesna.
E pa ja se molim za tebe! Što kažeš na to, Bev?
Čujem da ti to treba, gaduro!”
Kaže: „Bog te stavlja na moje srce.
Reci mu da me sastruže s tvog srca jer mi je sasvim dobro.
Ne znam što si čula na parkingu crkve, ali to je obiteljska stvar, Bev.
Zatamnit ću prozore kombija.”
U životu imam puno kul kršćana. Kul kršćani vole pokazati da su kul.
Zbilja. Vole psovati pred vama.
„Shvaćam zašto sumnjaš. I ja gledam vijesti.
To sranje je sjebano.”
Pogledaju vas kao da su izveli trik na skejtu.
Stric mi je pastor. Kul je.
Vrlo je skroman.
Nije kreten u skupim tenisicama koji stavi svoje lice na korice knjige.
Svaki put kad vidim pastora na turneji, pomislim:
„Nisi li i prije promovirao jednu knjigu?
Ne znam… Samo…
Taj bestseler nije ti bio dovoljan, Joele?”
Samo moj stric shvaća čime se bavim.
Imamo sličan posao.
Oboje ovdje vikendom mijenjamo ljudima život.
Mrzi kad to kažem.
Jako. Stalno s njim razgovaram profesionalno.
„Jime, kako je bio na jutarnjem nastupu?
To je jutarnja misa, Taylor.”
Kažem: „Vidim da si imao provokatora.”
A on će: „Vikao je amen i aleluja jer se slaže.
Takvi su najgori, Jime. Jer podupiru te,
ali svejedno ti pokvare ritam, ne?
I ja doniram 10 % od sve zarade.”
On pita: „Kome?
Svom agentu. Ali to je isto.
Šalim se, Jime, znam da ne radimo isto.
Ali razmisli o ovom.
Ja im krivnju nabijam subotom noću. A ti ih spašavaš u nedjelju ujutro.
Dižem ti ih na zakucavanje.
Nema na čemu!
Pomogla sam.”
Stric Jim sjajan je pastor.
Vrlo je progresivan i ima zanimljive propovijedi.
To nisam imala kad sam bila mala.
Imali smo običnog pastora koji se držao tri teme.
Imao je tri poruke.
„Oprošteno vam je.
Brak je težak.
Sretan Božić.”
To je bilo to.
Suosjećam s pastorima na Božić i Uskrs jer to su veliki dani za religiju.
To su tjedni novačenja.
Tad svi izađu na danje svjetlo.
Tada dolaze beskofeinski kršćani.
Te likove vidite samo dvaput na godinu
pa ih morate oduševiti ekstra dodacima
da bi počeli dolaziti svaki tjedan.
To je veliki pritisak.
Pastori za Božić i Uskrs ne smiju biti kreativni.
Ne smiju raditi ništa čudno.
Nema akustične verzije.
Ljudi žele samo hitove.
Moraš ispričati te priče.
Uskrs je bolja priča od Božića.
Uskrs je raspeće i uskrsnuće Isusa Krista.
Izvor svih naših suvenira. Vidjeli ste to.
Vidjeli ste.
Taj mrtvac gore. Ali s puno ukusa. Razmišljaš o svojoj smrti.
„Nadam se da će i moja smrt dobro izgledati na nakitu.”
Za mrtvu baku ste rekli: „Stavi je na narukvicu”?
On gore izgleda super.
Prestat ću. Svi znamo kako to izgleda.
Ali Uskrs je super priča. U njoj ima puno akcije.
Imamo raspeće, uskrsnuće.
Isus na vrhuncu snage, u tridesetima, mišićav.
Izdaju ga, ubiju, a on se vrati. Ukratko, Sumrak saga.
To je seksi priča.
Šalim se. Sumrak pripada mormonima. Ne oduzimajte im to.
Ne smiju piti kofein, a moraju se razbuditi.
Božićna priča nije dobra.
Isusovo rođenje. Početak je dobar.
Dođe anđeo i Mariji kaže:
„Znam da si djevica, ali nosiš sina Božjeg.”
Sranje! A onda taj anđeo ode do njezina dečka Josipa
jer tad baš nisu vjerovali ženama.
Anđeo kaže: „Unutra je Bog. Časna riječ.”
A tad anđeo ode.
A onda slijedi dug hod do štalice.
I već vam ode pola Božića. Isus jedva da se pojavi.
Dođe na samom kraju. Ne izvede čaroliju.
Živa koma.
Isus je kao one scene na odjavnoj špici u Marvelovim filmovima.
To je smeće.
Koma.
Jedne godine pastor je to pokušao izvesti zanimljivije.
Mislio je da je smislio novi pristup.
Rekao je: „Znate,
uvijek nekako projurimo kroz priču o Božiću.
Jer dobro nam je poznata.
Ali ako na trenutak pomislite
kako je to tad bilo Mariji…”
A sve žene…
A muškarci:
„Ne!
Koja je ono Marija? Misliš na nositeljicu?
Na rupu u koju smo stavili Boga?
Na Isusovu izbu?
Na Gospodovu gajbu?
Na Spasiteljev stan?
Na Prorokov pansion?”
Mogli bismo još tako, ali idemo dalje.
Ali zabavno je ako se želite smiriti poslije svađe oko rođaka.
Propovijed iz Marijine perspektive prošla je sjajno pa se i iduće godine veselio.
„Lani smo govorili kako je bilo Mariji
kad je doznala da nosi Isusa.
Ali jeste li ikad pomislili kako je to bilo Josipu?”
Svi muškarci: „Napokon smo zastupljeni!
I ja mislim da mi kurve lažu!”
Josip je tad bio Marijin muž.
Neću pretpostaviti da svi znate Bibliju. Kad te tako odgoje, misliš da svi to uče.
A, ne, neka djeca imala su djetinjstvo. Na biciklu.
Aha.
Ima li koga tko nikad nije bio u crkvi i nikad nije vjerovao u Boga?
Svi ovi straga. Da, to ima smisla.
Zvučite vrlo smireno.
Zvučite opušteno, ali kako razlikujete dobro od zla?
Kako to da ne ubijate?
Neki kršćani tako govore. Moj tata:
„Bio bih u zatvoru da nisam kršćanin.”
A ja ću: „Tek mi je šest godina!
Uzmimo radije slikovnicu umjesto tatinih mračnih misli.”
Neki kršćani: „Da me nebeski Tata nije stavio u kućni pritvor,”
na čizmama bi bilo blata.”
A ti: „Super. Družit ćemo se samo kad je više ljudi.”
Možda ne znate sve priče ako vas nisu odgajali vjernici.
Neću vas ispitivati. To više ne radim.
Zato što je netko u panici rekao: „Povrtni prijatelji.”
Pa blizu je, ali jako me nasmijalo.
„Tko je izdao Isusa?
Rajko Rajčica!”
Doskakutao je i rekao: „Umrijet ćeš, Isuse.”
Šalim se. Nije.
U toj seriji nisu obradili razapinjanje.
Ne bi oni to.
To je ludo. Previše je mračno.
Ionako nemaju ruke. Pa tko će, znate…
Tko će odglumiti završnu scenu?
Pribili bi male mrkve na krastavac?
To je suludo. To ne možemo.
Ali mislim da čak i bez vjerskog odgoja znate za Noinu arku.
Većina zna. To je važna priča. Na naslovnici svih bojanka je.
To najbolje pokazuje koliko je Biblija sjebana.
To što čitamo o Arci i kažemo: „To je samo priča za djecu.”
To je pakleno mračna priča.
O Bogu koji utapa djecu zato što su ga iživcirala.
Pa kažemo: „To će biti zidna slika u dječjoj sobi.
Dođi, maleni, vidi sve životinje koje On nije utopio.
Vidi sretnog konjića
koji je došao na brod s prijateljicom.”
Ali misle da duga na kraju ipak sve izvuče.
Bog je dugu poslao Noi, koji je imao problema s povjerenjem,
kao obećanje da više neće biti potopa,
što je meni najmračniji dio priče.
Duga poslije razorne poplave.
Kao da nekom kupite prsten nakon što ga gurnete niza stube. Ludost.
Kad vidim dugu, ne mislim na prava gejeva.
Ni na kišu. Mislim kako Bog govori:
„Pa, mislim, nije baš da sam sve pobio.”
Neki ne znaju da je Noina arka iz Biblije. Pitam ljude znaju li biblijske priče.
Za druge ne znaju, ali tu o Noi znaju.
Eto, toliko je Biblija prodrla u popularnu kulturu.
Prijateljica zna za sina razmetnog. Pitala sam zna li priču.
„Ma ne, mislim da je to bila neka serija.
Samo sam čula za to.”
Ako ne znate za priču o sinu razmetnom, to je priča koju priča Isus
kako bi održao lekciju.
U toj priči imamo bogatog tatu koji ima dva sina.
Stariji sve radi dobro. Pa stariji je.
Ali mlađi zatraži novac odmah. Tata mu kaže da to s nasljeđivanjem ne ide tako.
„Još sam živ. Ali, dobro, evo.” I da mlađem sinu novac.
A taj govnar odmah sve sjebe. Znate sam najstarije dijete svojih?
Taj govnar sve sjebe.
Kako ono kažu? „Protratio je bogatstvo na divalj život.”
Tako se po biblijski kaže da je sve spiskao na Bitcoin i ples u krilu.
A onda je bio tako drzak da se godinama poslije vratio i rekao: „Oprosti, tata.
Sve sam potrošio. Koma sam. Mogu li se vratiti?”
Stariji je sigurno pomislio: „Napokon. Dokrajči ga.”
A tata kaže:
„Vratio mi se moj mali! Bože, organizirajmo mu veliki tulum.”
Znam da sad sva najstarija djeca ovdje sad imaju proljev.
Znam da se najstarijoj djeci
šupak uvukao u tijelo od uzrujanosti.
Ljudi iz Biblije ništa vam ne mogu.
Već su dugo mrtvi.
Pri kraju smo.
Stariji je očito ljut kao ris.
Kaže: „Tata, sve oduvijek radim dobro,
a meni nisi organizirao zabavu.” Pogledajte, zbilja to kaže.
A tata kaže: „Da, ti si super.
Volim te.
Ali tvoj brat
bio je izgubljen, a sad je nađen.
To slavimo.”
Ako pitate pastora o čemu je to,
o tome je kako možete živjeti u grijehu
i izgubiti duhovnost, ali Bog će vam oprostiti ako Mu se vratite.
A ako mene pitate o čemu je ta priča,
reći ću vam da je o tome kako je Isus bio sin jedinac.
Zbog svog odgoja posvuda vidim biblijske priče.
Evo nekih zabavnih.
Može ona o 200 kožica?
Znate tu? Ne?
Ta se reže u pamćenje. Dakle…
David se htio oženiti Savlovom kćeri.
A Savao će: „Može ako mi doneseš kožicu s penisa 100 mojih neprijatelja.”
Očito škorpion po horoskopu. Tko ima 100 neprijatelja i misli o njihovoj kožici!
Kao da se rodio usred studenoga.
„Donesi mi 100 kožica pa ćemo razgovarati.”
I tako David ode
i vrati se s 200 kožica, pa je odatle došla fraza
„Mogao je to da je htio, cure.”
To nije s TikToka, to je iz Biblije.
A Job?
Čuli ste za Joba?
Vidim, ovdje ima Joboljubaca.
Job je jako volio Boga. Bog i Sotona razgovarali su jednoga dana.
Ne piše zašto. Ali katkad nazovete bivšeg
pa vam svi govore da vam je to glupo.
Oni iz nekog razloga razgovaraju.
Sotona kaže: „Hej, Bože, vidim da te Job jako voli.”
A Bog će: „Aha.”
Sotona će: „Kladim se da te neće toliko voljeti kad ga ja sjebem.”
A Bog će:
„Dobro, dosadno mi je. Hajde.”
Sotona Jobu upropasti život,
ali Job se nikad ne odrekne Boga.
Na tome se temelji Kako izgubiti dečka za 10 dana.
Matthew McConaughey je Job.
Kate Hudson je Sotona.
Je li tko bio vjernik kao mali,
ali sad više nije?
Na pravom ste nastupu.
Tko je spašavao druge?
Tko je kao vjernik širio dobru vijest?
Nešto manje vas je.
Puno nas nije odradilo domaću zadaću.
Spašavao si ljude, ali više nisi vjernik?
Dobro, osjećaš li ikad…
Ozbiljno pitanje.
Pomisliš li ikad da bi trebao nazvati te ljude?
Čisto iz kurtoazije.
„Sjećaš se što sam rekao o vječnosti? Ne znam baš.”
Što ako dođeš u raj, a ono:
„Tvoj sponzor nije ovdje pa nismo znali da dolaziš.
Jeste li sigurni?
Možda vam se ovako sveti.
Žao nam je.
Ali, zbilja, moraš u pakao. Žao nam je.”
Ja nikad nikog nisam spasila.
Jednom sam mormonu rekla:
„Zbilja ste spašavali ljude.”
On će: „Aha, krštenje mrtvih.”
Znate što je to? Ja nisam.
U mormonskoj religiji
katkad spašavaju ljude nakon što umru,
što umanjuje pritisak spašavanja živih.
Kad pitaš vjeruju li u Boga, a kažu da ne vjeruju.
„Nema veze. Pričekat ćemo.”
Čim umru, dođeš:
„Bibidi-bobidi-mormon!”
Ovako se duša šalje u nebo?
Kao da tjerate smrad kakice cure koju ste našli preko Hingea.
Ako se ne smijete, u braku ste. E, jebite se, ovaj štos nije za vas.
Uživajte u sranju otvorenih vrata. Mi neki nosimo šibice. Uvijek!
Nije mi najveći problem to što žele da spašavamo ljude.
Najgore mi je što ti ne daju da imaš dobar argument.
Sigurno ste rekli: „Mora se priznati
da Bog u Bibliji radi neke gadarije.
Ma to je Stari zavjet!
Prije nego što je Bog prestao piti.
To je bio drukčiji Bog.
Tad je bio ševac. Promijenio se kad je dobio sina.
Bio je: 'Pa bio sam u bratstvu na faksu!
Naravno da sam utapao ljude!'
Ljudi se promijene.”
Na svako pitanje na koje nema odgovora rekli bi:
„To je sjajno pitanje
pa ćemo to pitati Boga kada dođemo u raj.”
Da ste vi Bog, koliko bi vam išlo na živce
kad bi vam slali ljude s gomilom pitanja?
Bog si. Stvorio si sve i svakog. Htio si samo reći: „Ta-da! Raj!”
A sad svaki put kad netko umre
moraš održati presicu?
Kad netko umre. kažeš: „Dobro došao u raj.”
A oni: „Kada dijete umre, a nije bilo kršteno, ide li automatski u raj?
Ne bi valjda dijete poslao u pakao, Bože?”
A Bog će: „O, jebote…
Zbilja me to pitaš? Pa u raju si!
Pitaš li u Disneylandu imaju li radnici beneficije?
Začepi!
Kvariš zabavu.
Da, djeca su u raju!
Stišali smo ih do kraja da bismo imali mir, ali, da, ovdje su!”
To je crni humor. Znam.
Volim crnjake. Djelomično zbog vjerskog odgoja.
Crkva je mračna.
Nedjeljom idete u veliku prostoriju gdje govore:
„Bit će super kad svi budemo mrtvi s Taticom.””
Tako je u crkvi.
„Jedva čekam biti mrtav s Tatom.”
Tako je u crkvi.
Nije samo religija kriva.
Mama je umrla kad sam bila mala.
Zato brat, sestra i ja imamo smisla za crni humor.
Razgovarala sam sa sestrom Brinn.
Znate da braća i sestre pamte druge detalje iz djetinjstva?
Katkad razgovarate: „Čujte čega se ja sjećam.
A ti?
Stavimo sve to na stol
i doznajmo koji nam se kurac tada dogodio.”
Tako mi doma slažemo slagalicu.
Rekla sam:
„Sjećate se one grupe za potporu u koju su nas slali,
za djecu čiji je roditelj umro od raka?”
Brinn kaže: „O, da!
Sjećate se kako neki roditelji te djece još nisu bili mrtvi?”
Neki su još imali aktivne…
Pa mogli su nas bar podijeliti u dvije različite grupe!
Ono, kao da nosimo različite majice.
Ali ne.
„Božić prošlosti, Božić budućnosti. Raspravljajte.
Nešto nam se sprema.
A vi znate što.”
Ja sam se sjetila nečeg drugog.
Ondje je bio klinac kojem nije umro roditelj.
Stric mu je umro.
I… Čujte,
ne želim biti gadura,
ali nama je mama mrtva.
A ovo mi je nekako kao…
papir omota strica.
Shvaćate me? Kao…
Pa mali je imao roditelje. Nije bio kao Spider-Man!
Neki gubici obilježe te za cijeli život,
a neki su tvoj stric.
Što uopće…
Kad kao mali izgubite roditelja, češće razmišljate o smrti.
Ja sigurno.
Uvijek zamislim najgori mogući ishod.
Stalno zamišljam katastrofe,
nauštrb mnogih svojih veza.
Jedanput sam tipa pitala:
„Dušo, kad se ne čujemo nekoliko sati,
uplašiš li se da mi se dogodilo nešto loše?”
A on kaže: „Ne.
Uplašim se da si ljuta na mene.”
Muškarcima je draže da si mrtva, nego da se ljutiš na njih.
Radije bi bili u koroti nego u nevolji.
To je živa istina.
Ako tip propusti pet ženinih poziva:
„Nadam se da je ovo bolničar koji ju je našao.”
Bilo bi mi drago da je ova šala propala.
Znate li što mi je zabavno kod muževa koji ubiju ženu?
Čekajte.
Kod muževa koji ubiju ženu smiješno je to
što misle da će se izvući.
„Stari,
nisi isplanirao ama baš ništa
u cijelom svom životu.
Nikad nisi rezervirao stol u restoranu,
a sad ćeš skriti tijelo?
Super si povod odabrao da bi napokon počeo planirati!
Nauči prvo ispeći jaja.”
Veliki dio života bojim se smrti.
Osim u trenucima kad sam je žarko priželjkivala.
Aha, malo depresije. Hvala Bogu. Na to su u Švedskoj samo zurili u mene.
„Tužan bez razloga? Ali kako?”
Ne shvaćaju oni to. Europljani ne kopčaju puno ovoga.
„Bog? Pa imamo zdravstvenu skrb.
Oni vam umjesto toga daju Boga?
To ne izgleda isto.”
Ako ste u depresiji, imate kompliciran odnos sa smrti.
Smrt gledate kao da je Fantom iz opere.
Uglavnom vam je to strašno.
Ali katkad pomislite: „Ova mu je strana lica zgodna.
Mogla bih živjeti pod zemljom. Ne znam.”
Ovaj je dio tužan.
Pokušala sam se suočiti sa strahom od smrti.
Napisala sam oporuku. Mnogi prijatelji ulaze u brak
pa sam i ja htjela potpisati nešto strašno.
Ako nemate oporuku,
sastavite je s profesionalcem.
Uspaničena poruka za vrijeme turbulencije ne vrijedi na sudu.
To sam naučila.
Mislila sam da vrijedi. Ne.
Evo što sam naučila. Nisam to znala.
Ako neočekivano umrete,
najbliži su ti rođaci roditelji,
ne braća i sestre, što sam ja mislila.
Ako neočekivano umrete, sve ide vašim roditeljima,
osima ako ih pismeno ne razbaštinite
kao sitničavo govno kakvo jeste.
Neki sad misle: „Nema veze.
Imam loš odnos s roditeljima,
ali nemaju što naslijediti od mene.”
Imaš li televizor?
Misliš li da tvoj usrani tata
zaslužuje još jedan televizor?
Misliš da bi se on trebao okoristiti tvojom smrti?
Ne. Zovi odvjetnika.
Pri pisanju oporuke svašta morate odlučiti.
Tko će me iskopčati s aparata ako završim u komi.
Odabrala sam sestru Brinn jer će ona to naslijediti.
Pa si mislim: „Bar to zasluži.
Ti odluči kad ćeš dobiti lovu.”
Pita me: „Dobro, u komi si i ne reagiraš.
Koliko dugo želiš da čekam?”
Kažem: „Ovako bih ja.
Uzmi seriju Parkovi i rekreacija od prve epizode
i puštaj mi to cijeli dan i noć u mojoj bolničkoj sobi.
Ako dođemo do kraja te serije, a ja se još nisam probudila,
prijeđi na U uredu.
I ubij me kad Steve Carell ode.
Nemoj da opet moram gledati Andyja kao šefa.
Nemoj.”
Morala sam odlučiti što će biti s mojim ostacima.
Odlučili ste se što ćete sa svojim tijelom?
Jeste? Što ćemo?
Ekološki ukop.
To je lijepo. Drago mi je što si to rekla.
Neka curica kaže: „Bit ću stablo.”
Pa joj moraš objasniti: „Nećeš biti stablo.
Bit ćeš hrana za stablo.
Više ćeš navijati za njega.
Rasti, srce, rasti!
Budi što ja ne mogu biti.”
Sjajna ideja.
-Što još? -Donacija za znanost!
Netko kaže… Što?
-Donacija za znanost! -Za znanost.
Koju znanost?
Koje područje znanosti?
Medicinski faks.
Dobro, medicinski faks,
ali nijedna određena znanost?
Ne, ono: „Ništa ispod vrata.”
Samo kažem. Vjerujemo li tim studentima
kojima ostavljamo tijelo? „Evo ti ova gomila rupa.
Ti odluči što je znanost.”
Nisam baš sigurna.
Ostavila bih im upute.
Samo to.
Hoće li koga spaliti?
Da? Dobro. Nadam se da imaš plan za prosipanje pepela.
Neki to ne znaju. Ali tako ćete završiti na nekom čudnome mjestu.
Na kraju ćete završiti kao držač za čašu u autu.
Onaj čudni koji svakih šest mjeseci:
„To je bila kava sa zobenim mlijekom?”
Najbolji odgovor u zadnje vrijeme bio je vikinški sprovod.
Neki tip je to viknuo. „Vikinški sprovod!”
Dobro, kul, ako to baš želiš.
Ali nadam se da imaš nećaka koji ide u ljetni kamp
pa je naučio gađati.
Jer to nije lako pogoditi.
Čamac je sve manji što se više udaljava.
A ako promaši, to nije vikinški sprovod.
To je samo mrtvac u čamcu.
A to je manje svečano.
To je Ostani uz mene 2.
Ja bih voljela da me spale
jer tako mogu biti nezgodna za svoju obitelj kad umrem.
To me zabavlja.
Kao prvo, tko bi odbio da tvoj prah ponese kući?
„Ma ne, ne mogu, kod kuće nemam mjesta za to.
Imamo i previše ukletih čaša.
Ma daj. Ponesi me kući. Pa mala sam.”
Ako želite da vas obitelj prospe negdje,
pošaljite ih nekamo u skladu s osjećajima prema njima.
Ako volite obitelj: „Želim da me prospete na Havajima,
za vrijeme 7-dnevnog plaćenog dopusta. To želim.
Volim vas, falite mi.”
Ako ne volite obitelj:
„Jeste li ikad bili u Toledu?
U siječnju?
Zapravo, ne, želim da to učinite između Božića i Stare godine.”
Mamu su mi kremirali.
Poslije mamine smrti tata se opet oženio.
Poslije toga je pepeo moje mame dao mojoj baki.
Vratio ju je pošiljatelju, valjda.
Imaš pravo. Oprosti.
Vratio je to proizvođaču.
Razmišljao je ovako: „Opet se ženim
pa ne mogu ovo odnijeti u dom druge žene.”
Kao kći sam mu rekla:
„O, da, možeš.”
Ali kao odrasla žena sad kažem: „Ne, ne možeš.”
Bila sam s muškarcima. Ne volim kad prate bivšu na Instagramu.
Zamislite da mi donese vrećicu kostiju.
I kaže: „Ovo ide pod televizor.”
Bih li bila oduševljena?
Pasivno agresivna u najmanju ruku.
Vjerojatno bih je bacala po žlicu na dan u školjku.
Dok on ne primijeti da je urna lakša.
„Pa možda je smršavila.
Zar ćeš je sad posramljivati?”
Ovaj štos je smiješan zato što to više ne mislim.
Jesam kad sam bila mlađa.
Do malo čega ti je stalo kad si sama u tridesetima.
Samo želiš nekog tko te neće gnjaviti.
U dvadesetima sam bila jako nesigurna i toksična.
Mislila sam: „Moram biti nečija prva i jedina prava ljubav i žena.
Trebam nekog tko ne gleda pornografiju.”
A sad: „Ma drkaj na mrtvu ženu ako želiš, sve pet.
Želiš staviti njezine kosti pod moj TV? Je li na njemu moja serija?
Onda dobro.
Nakrcaj onamo još kuja.
Gledat ćemo Brak naslijepo kao obitelj.”
To sam rekla prijatelju, a on će:
„Što ako se udaš za tipa koji još voli svoju mrtvu ženu?”
A ja ću: „Pa neće se vratiti. Što me…
To je njegov problem.
Zaključaj se u zahod, njuši joj košulje, plači,
ali u 17 h ima da smo u restoranu.
Kupon je za dvoje, ne troje.
Zato ti to lijepo izbaci iz sebe, dušo.
Drkaj u urnu ako te volja.
Kad ti život da prah,
ti napravi cement.”
To je romantično!
Može progutati posljednji put.
Sramite se što se tome smijete.
Mislim da mi je strah od smrti pomogao u karijeri.
Zato vjerojatno više radim.
Zadnje dvije godine radila sam dva posla.
Turneje, nastupi vikendom,
a onda vođenje govorne emisije After Midnight u tjednu.
Hvala.
Hvala, ljubazni ste.
Puno sam naučila i radila sam sa sjajnim ljudima.
Imala sam asistenticu, što nisam tražila.
Na skliskom ste terenu kad imate nekog tko vam samo donosi hranu.
Prvi dan pitaš ima li punjač.
Pa onda tražiš LaCroix.
I na kraju: „Možeš me držati za ruke dok ne zaspim?”
Zvala se Molly. Bila je nevjerojatna.
Bila je tako dobra da ću sad sigurno umrijeti sama
jer je Molly sad za mene apsolutni standard brige u vezi.
Čujte koliko je dobra.
Prvi dan došla sam u Paramount i parkirala se na svoje mjesto.
Ondje je bio veliki grm s vozačke strane auta.
Ništa strašno, ali svejedno se moraš malo provući.
Bilo je i pčela pa sam se izmaknula prije negoli sam rekla: „Drago mi je, Molly.”
Samo se to dogodilo.
Nisam se žalila na grm.
Nikom ga nisam prijavila.
Molly je samo vidjela kako me grm lagano taknuo.
Došla sam onamo dan poslije
i grma više nije bilo.
Pitala sam: „Molly, jesi li im ti rekla da posijeku grm?”
A ona će: „Aha. I otjerali su pčele sprejem.”
Kažem: „Dobro,
s Molly nema zajebancije.”
Dala je koknuti taj grm.
Morala sam paziti što govorim pred njom.
Nisam znala što će učiniti.
Nisam mogla u utorak reći: „Dave me danas malo gnjavi”
jer bih došla u srijedu i pitala: „Hej, gdje je Dave?
S pčelama je, Taylor.
Malo te gnjavio pa sam to sredila.”
Morala sam proći obuku za ljudske resurse.
Tog inače nema kad se bavite stand-upom.
Baš suprotno.
„Gnjaviš ljude? Bravo. Pokreni podcast.”
Puno sam naučila na toj obuci.
Znali ste da se smijemo jebati s ljudima s posla?
Ali morate ih odvesti nekamo.
Prije sam mislila da su romantične veze na poslu zabranjene.
Ali Jill iz Kadrovske kaže:
„Smijete hodati, samo nam morate reći.”
Pitam: „Da javiš šefovima?”
A ona će: „Ne, samo nam moraš reći.”
Tko su ti poremećeni frikovi iz Kadrovske?
„Smijete se jebati,
ali sve nam morate reći.
Je li bilo dobro? Imaš fotke za PowerPint?”
PowerPoint je bio zabavan. Pokažu ti razne scenarije.
„Primjereno ili ne?”
Sve je neprimjereno. Nisam to znala.
Mislila sam da ćemo razgovarati o tome.
Ne, sve je to palac dolje ako znate što radite.
Imala sam privatnu obuku.
Znaju da sam najslabija karika. Za vrijeme frizure i šminkanja.
Ja, Deb i Havana, koja mi radi frizuru i šminku.
Jill prolazi scenarije.
„Dakle, scenarij broj 1.
Kyle Sharon za rođendan kaže
da će mu biti privlačna koliko god godina da ima
i namigne joj.
Primjereno?”
A mi:
„Imaš li Kyleovu fotografiju?
Koliko je visok? Kako miriše?
Što radi? Ovulira li Sharon?
Nemamo dovoljno informacija da bismo odgovorile, Jill.”
Kad radim za TV-mrežu, najbolje je
što prikriju sve ružne riječi i sve što je malo razuzdano,
što znači da moji djed i baka mogu gledati
i neće se šokirati kao kad vide moj nastup.
Nije da me djed i baka ne podupiru. Podupiru me.
Mislim da se vrlo dobro trude
da shvate odakle njihova liberalna, agnostička unučad.
Ne volim kad su ljudi strogi prema baki i djedu.
Ako vas pokušavaju shvatiti,
oprostite im ako nešto pogrešno kažu.
Kad kažu: „Baka se ne sjeća mojih zamjenica”,
pitam ih: „Sjeća li se baka svoje adrese?”
Ima važnijeg posla. Bliži se svjetlo.
Znaš li koliko ti baka ima godina?
Ja ne znam. Moja već 40 godina ima 62 godine.
Baku i djeda fotografirate puno češće nego ikad prije,
a oni pitaju zašto, što zna izazvati nelagodu.
Baka i djed najbolji su mi primjer
dobrog kršćanstva.
Bili su puni ljubavi, praštali su i nisu osuđivali.
Mi smo agnostici. Nismo odrastali s tim kršćanstvom.
Odrasli smo u kući strašnog kršćanstva. Kad odrastaš s nečim lošim,
ne želiš to u svojoj idealnoj kući iz snova.
Ne nosim remen i ne jedem drvenom žlicom. To nije slučajno.
Dobro, sve su nas lagano zlostavljali.
To sam rekla u Švedskoj
i mislila sam da će nekog pozvati.
Nema ničega goreg nego kad u javnosti kažeš da su te udarali
dok su njih ušuškavali u krevet noću. Ponižavajuće.
Nemam ništa što podsjeća na to.
Bibliju, remenje, Most za Terabithiju.
Nadam se da će autorica ovo vidjeti i osobno mi se ispričati.
Kad odrastaš u strašnom vjerskom okruženju,
veliki dio zrelog života
pokušavaš shvatiti tko si u odnosu na ono što su oni očekivali.
Prije nekoliko godina objavila sam da sam kvir…
Hvala.
Lijepo od vas. Kad to kažete s 30 godina, to je kao da konobaru kažete:
„Nego, danas mi je rođendan.”
A on će: „Dobro. Pjevaj sama sebi. Odrasla si.”
A ti: „Pa hrabra sam. Sad to prvi put kažem.”
A on će: „Da, ali sad je to lako.”
I prije bih, ali imam troje kvir braće i sestara koji su to objavili.
Iskakali su kao mali svisci.
Poslije svakog bih rekla:
„To očito znači da sam još šest mjeseci heteroseksualna.”
Nisam rado priznala da sam biseksualna jer to povlači stigmu.
Kad kažete da ste biseksualni, mnogi pomisle da vam seks dobro ide.
A ne ide mi.
I ne želim se poboljšati.
Neću učiti nikakve nove trikove.
S 30 godina sam jednostavno prestala.
Kako Isus reče: „Svršeno je.”
Stisnula sam Save progress. Umrijet ću na ovoj razini.
Ali nisam htjela ukaljati brend biseksualnosti.
Ne želim iznevjeriti tim.
Imam puno kvir prijatelja koji otvoreno govore o seksualnosti.
To je zabavno. Imam puno Samantha među prijateljicama.
Zabavne su i nadahnjuju.
Ali trebamo i predstavnika moralne vertikale gejeva.
Više takvih mora reći:
„I ja sam biseksualan. Svi me privlačite.
I nikom ne vjerujem.
Bih, ali neću.”
Kad kažete da ste biseksualni, to je kao kad kažete da ste suicidalni.
Neko uvijek kaže: „Ako ne odeš do kraja, samo želiš pozornost.”
Znam.
Znate tko voli taj štos? Kvir ljudi. Oni to shvaćaju.
Hetero ljudi kažu: „Bože, koliko tužnih riječi.”
Pošteno, imate pravo.
Bez uvrede, hetero ljudi.
Jako mi je drago što mi hetero muškarci više nisu jedina opcija.
To je bilo sumorno i teško.
Ne zato što ste loši. S vama je teško komunicirati.
Pokušala sam.
Bila sam na terapiji za parove s muškarcima. Nisam bila u braku.
To je neugodno.
Jako je neugodno prekinuti s nekim s kim ste bili na terapiji.
Cijeli ćete život pamtiti
beskorisne podatke o nečijem djetinjstvu.
„Super, do kraja života ću znati
što trigerira Michaela. Koma.”
I s puno svojih partnera nisam se mogla dogovoriti o budućnosti.
Da sam htjela djecu, pristala bih samo na posvajanje.
Svaki hetero: „Ne, mora izgledati kao ja, inače ću ga pojesti.”
Svaki.
Nikad nisam bila otac. Možda je to zbilja tako.
Jedan bi pristao na surogat.
Bio je spreman za to. Volim tu ideju surogata.
„Možeš li mi ovo čuvati deset mjeseci?
Zauzeta sam. Netko me zove. Ne jedi ribu.”
Lagano se ušećeš 9 mjeseci poslije, ona leži razvaljene utrobe,
a ti kažeš: „Baš ti hvala.
Hvala.
Blistaš. Hrabra si. Novac ti je na ormariću. Pet zvjezdica.
Bok!”
I misliš: „Nije ovo lako. Drugi put ću to beskontaktno.
Na dobroj si adresi.
Ostavi na trijemu i fotografiraj. Uzet ću ga kad odeš.
Pred dobrom si kućom.
Da sam ekstrovertna, sama bih rodila.”
Ne znam želim li sada djecu. Često se premišljam oko toga.
Katkad poželim podvezati jajovode
jer to mi je reproduktivni ekvivalent
polijevanja vode na kekse u smeću.
Ono: „Znam da ću ih poslije htjeti.
Ali sad bistro razmišljam.
Eliminirat ću tu opciju.”
Ako se ne smijete, čestitam što imate zdrav odnos s hranom.
Imamo li mame kojima ne bi smetalo… Dobro.
Volim kako si se javila.
…da ih pitam nešto o djeci?
Super, ruka ti je još u zraku.
Mame su super.
„Da, naravno, otvorena sam knjiga. Doslovno, puknuo mi je hrbat.
Rado bih sve rekla.”
Koliko djece imaš?
-Dvoje. -Baš lijepo.
Koliko godina?
-16 i 18. -16 i 18?
Pa ti su već skoro ljudi.
Smrznem se kad netko dobije bebu.
„Bože! Hoda li? Govori li?
Je li otvorilo oči?
Osušilo se? Izađu ljigavi, zar ne?
Moraš čvrsto primiti.”
Dobro, imaš tinejdžere.
Izašli su na glavni izlaz?
Trudim se biti profinjena.
Razgovarala sam s puno žena na ovoj turneji.
Jako se bojim rađanja, što ima smisla.
Odrasla sam u vjerskoj obitelji, gdje te ni apstinencija ne štiti potpuno.
Čula sam priču o Mariji.
„Samo ti stisni koljena i nadaj se da te Bog neće odabrati.”
To je dodatna dimenzija straha od rađanja.
Već je samo po sebi strašno.
Što ako je na zadak? Ili bolesno?
Što ako je Bog?
Bojim se rađanja i razgovarala sam s puno mama
koje su mi rekle da pri tiskanju tijelo često reagira, kao:
„Znamo što tražiš.
Stiže. Ding, ding, ding.”
U jednom trenutku, zajedno s bebom,
možda istisneš i…
Ukakala si se? Da?
Hvala na iskrenosti.
Hvala najljepša.
Evo što sam doznala raspitujući se.
Samo su dva odgovora na pitanje o kakanju.
„Jesam” i „Ne sjećam se”.
Jesam ili me se ne tiče.
Neke mame o rađanju govore kao da je glazbeni festival.
„Bila sam drogirana. Mislim da je tvoj tata bio ondje, ne znam.
Sjećam se samo kako sam vikala: 'Svirajte moju pjesmu!'
I morala sam otići, a nisam bila spremna.”
To sam prvi put pitala u komičarskom klubu u Dallasu.
Žena u prvom redu: „Troje djece, bez kakanja.”
U blizini su sjedile medicinske sestre,
totalno pijane, koje su na to počele vrištati od smijeha.
„Svatko se pokaka, svatko.
Ako ti misliš da nisi, lagali smo ti, jebote.”
Gledala sam kako se toj ženi mijenja cijeli svijet.
Kao Trumanov show.
Bilo mi je grozno. Pokušala sam to izvući. „Nije to ništa.
Čak i ako moje budu dizali iz mene, pokakat ću im se
samo da vide tko je glavni.”
Rekla sam da sam se deklarirala prije dvije godine, ali javno.
Prijateljima sam rekla prije.
Ali pogrešno sam to izvela. Previše ležerno.
Mislim da sam tad snimala epizodu Gleeja
pa sam samo spomenula:
„Mislim da ću odsad biti i sa ženama.”
A oni će: „Dobro.”
Kao sam da rekla da sam veganka. „Da vidimo dokad će tako.
Trebaš željezo, budalo.”
Prihvatili su kad sam imala prvu curu.
Ta je cura bila tako seksi
da sam pomislila: „Bože, zar sam Pete Davidson?
Koliko sam visoka?”
Kad sam počela izlaziti sa ženama, dugo nisam bila tako blizu religioznosti.
Prijateljice su se žalile na dečke i muževe,
a ja ću:
„Jesi li čula dobru vijest?
Ne moraš tako živjeti.
Postoji nešto bolje.”
Kad sam bila s prvom curom, prijatelji su me ispitivali.
Slušala sam njihovo milenijsko žaljenje.
Ima li koga iz generacije Z?
Bože! Zbilja? Ma dajte!
Budite kul pred mojim novim prijateljima.
Z-ovci ovo neće shvatiti
jer dobro istražuju identitet i seksualnost.
Znate za što ste sve spodobni.
Ali mi milenijalci
svaki dan pogledamo u zrcalo i…
„Ne osjećaj radost izvana.
Uzrujat ćeš mamu i tatu.
Samo čekaj. Sloboda slijedi u smrti.”
To ponavljamo svako jutro.
Imamo puno problema i puno toga potiskujemo.
Puno mi je prijateljica u tridesetima i četrdesetima reklo:
„Da sam bar bila sa ženama.” Iako su sretne s muškarcem.
Zato su me puno propitkivale.
„Je li seks sa ženom bolji?
Zbilja želite da vam kažem?
Jer kažeš da si u čvrstoj vezi s tipom.”
A one: „Ne, je li zbilja drukčije?”
A ja kažem: „Aha.”
Pitaju: „Kako?”
Evo što sam rekla.
Najveća razlika u seksu s muškarcem i ženom u tome je
što si u seksu sa ženom
cijelo vrijeme prisutna.
Znate?
S muškarcem onako nekako…
Ne traumatično,
više kao: „Na stražnjem sam sjedalu i nemam slušalice pa gledam oblake.
Jesam, jesam, sigurno.
Da. Bože, velik je.
Golem. Tih, ali velik.
Tih, ali smrtonosan.
Volim takve. Hvala najljepša.”
Ne glumim orgazam
jer naš naraštaj ionako dobiva previše nagrada za sudjelovanje,
ali ne osuđujem druge. Sve smo to prošle, to predugo traje.
Ako želite glumiti orgazam, čujte mali savjet.
Zadržavajte dah što duže možete.
Jer tad ćete…
Zvučat će kao da grcate,
a zapravo samo grcate za kisikom.
Tako se riješite štucanja i Jeremyja.
Katkad se volim seksati s muškarcem.
Voli li itko zbilja sisati kurac?
Je li itko doista… Drago mi je za tebe.
Samo tiho dizanje ruke. Lijepo.
Među nama ima junakinja. Bravo.
Ja volim sisati kurac kao što idem trčati.
Ponosna sam na sebe poslije.
Ali za vrijeme toga: „Zašto ovo radim? Nisam morala.
To i drukčije mogu postići.”
A poslije uvijek: „Ajme, moć ljudskog duha!
Um zbilja caruje.”
Ali za vrijeme:
„Trebali bi mi pljeskati što sam tako hrabra.”
A poslije: „Dobro, odradila sam to dolje.”
Trudimo se biti brže, ne bolje.
Bojala sam se toga sa ženama.
A onda sam to prvi put učinila ženi i:
„Bože, ovo je bilo puno bolje.”
Naljutila sam se na cijeli svoj život.
„Cijelo ovo vrijeme mogla sam lizati sladoled,
a umjesto toga sam gutala mačeve?
Mogla sam živjeti kao dijete na šetalištu,
a ne pokušati nešto dokazati, kao u cirkusu.”
Nije da rasturam u kvir spojevima.
Suočena sam s novim zaprekama.
Nogirao me netko poliamoran.
Je li vam se to ikada dogodilo?
To je koma.
To je kao da vas otpuste s honorarnog posla.
„Ne možeš ovdje raditi čak ni ponedjeljkom i utorkom.”
Nisam mislila da me to zanima. Ona je bila poli, a ja zauzeta.
Ali to mi je je na kraju bio najiskreniji,
najkomunikativniji odnos.
Zaljubila sam se u nju. Nogirala me jer sam previše radila.
Čujte me, Grand Rapids.
Kad sam bila s poliamornom ženom,
nisam očekivala da ćemo prekinuti zato što njima ne odgovara moj život.
Neki mi ne vjeruju.
„Nema šanse da ti je to bilo dobro.
Bazdiš na monogamiju. Sigurno masturbiraš na Bridgerton.”
Znate što? Ne radim to.
Prije jesam,
više ne.
Nema šanse da će ovaj štos emitirati.
Ne, ne, ne.
To je previše ranjivo za Netflix.
Nećemo. Osim ako ne pomogne algoritmu.
Razgovarajmo o tome.
Da je Netflix rekao: „Ako voliš Bridgerton…”
Mogli bi to.
Hvala što ste došli na ovaj novi materijal
jer puno govorim o Bogu i gejevima
pa su moji agenti nervozni.
Tim se unervozio kad sam rekla da želim turneju
Spasi me na temu religije.
Nazvao me publicist.
„Čujem da se nastup zove Razmetna kći
i da želiš turneju Spasi me.
To nećeš promovirati fotografijama
na kojima si naopako pribijena na križ?”
Odbacili smo te fotografije.
Nisam ih snimila. Nije mi to bila namjera.
Shvaćam zašto su mislili
da ću sat vremena napadati kršćanstvo.
Ako gledate druge moje nastupe,
najčešće nekoliko minuta malo napadam kršćanstvo.
To je zato što vučem neke repove iz djetinjstva.
Također, ljubomorna sam
što je kršćanstvo pomoglo drugima, a meni nije.
Mentalno oboljeli nikako ne žele čuti:
„I ja sam bila tužna,
a tad sam prihvatila Isusa i bolje mi je.” A vi…
„Samo to si učinila? To je sve?
Recitirala si pjesmu u mraku i sad vrijediš ljubavi?
Krasno. Volim te zbog toga.”
To je…
Kao da netko kaže: „Više ne pijem gazirano. Odoše kile i akne.”
A ti: „Jao to je baš super. Da ti se bar sruši avion.”
Problem koji ja imam s religijom
može se svakako tumačiti.
Možeš pred svima reći: „Isus vas voli bez obzira na sve.”
I mnogi će čuti: „Isus me voli.”
Ali neki će čuti:
„Bez obzira na sve?”
I u tome je problem.
Religijom se možete koristiti kao oružjem ili oruđem.
Ako se njome služite kao oružjem,
za kontrolu, manipulaciju, zastrašivanje,
da biste bili superiorni u odnosu na druge,
jebite se. To ne služi tome.
Ne služite se njome ispravno.
Koristite se vibratorom za masažu leđa
i svi ti se smijemo.
Jer ako Bog postoji,
ne postoji zato da bi se ti osjećao bolje od drugih.
Postoji da bi te učinio boljim za druge ljude.
A život je tako jebeno težak.
Što god da te čini boljim za druge,
to bi trebao raditi.
Čudno je kako zaboravimo da je svima teško.
Svi se trude preživjeti.
Osuđujemo međusobne mehanizme.
„Odustaješ ako uzmeš antidepresive. Glup si ako vjeruješ u Boga.”
Ja sam na stabilizatoru raspoloženja, ti na Isusu.
Svi idemo do toga da smo mrtvi s Taticom.
Svi se trudimo doći onamo.
U redu je.
Puno ljudi dobro se služi religijom.
Moji stric, strina, djed i baka, ljudi u ovoj crkvi. Puno se njome koristi
kao oruđem zajedništva, zbližavanja, suosjećanja i utjehe.
Kad sam sve ovo pisala, mislila sam na te ljude.
Razmišljala sam o svojima, o bilo čemu pozitivnom
što sam dobila vjerskim odgojem.
Najpozitivnije je nešto što sam tek poslije shvatila.
Počela sam nastupati u crkvama.
Tako sam počela.
To zovu svjedočenjem, ali ja sam ih nasmijavala.
Nastupati sam počela sa 16 godina.
Prvih 4-5 godina karijere
često sam nastupala u crkvama.
U Americi možete imati karijeru kao crkveni komičar.
Možete ići na turneju po crkvama još većim od ove, s 5000 sjedala.
Možete dobro zarađivati.
U 21. godini morala sam odlučiti
hoću li biti crkvena komičarka
ili ću poći sekularnim putem?
Mislim da znate što sam odabrala.
Ali zahvalna sam što je to bio temelj mojih komičarskih nastupa.
Puno sam vremena provela na pozornici pred tisućama ljudi.
Zarađivala sam. Naučila sam biti pristojna i nastupati bilo gdje.
Puno razmišljam o tome. Zahvalna sam na tome.
Sad mnogi sigurno misle:
„To je baš lijepo.
Slatko je što si zahvalna
i shvaćamo što radiš govoreći o crkvi i svemu tome.
Ali vidjeli smo tvoj materijal.
I nema šanse da bi sad mogla nastupiti u crkvi.”
A i ne želim.
I vjerojatno neću.
Ali mogla bih, jebemu! Dobro?
Ako me otkažu ili što već,
profesionalka sam pa ću se vratiti u crkve.
Promijenit ću se dok kažeš keks.
U jednom otkucaju srca fetusa.
Totalno rebrandiranje.
Velika frizura, udat ću se za muškarca i pustiti ga da vodi.
Napisat ću knjigu Pokorna žena, pokoran život,
početi govoriti južnjačkim naglaskom
i poći na turneju.
Već sam isplanirala početak.
Počet ću u mrklome mraku.
Na velikom ekranu… Idem samo u goleme crkve. U tome je lova.
Na ekranu ide crno-bijela montaža,
koja će možda početi onim Netflixovim tu-dum.
Njihovo sam vlasništvo još 8 godina.
Crno-bijela montaža mojih najbezobraznijih štosova.
„Zato je nagovaranje tipa na kondom…”
A onda demonski zvukovi.
Moje mlado lice na ekranu.
Svjetlo se polako pali dok ja izlazim u…
Ma znate što?
Pokazat ću vam.
Ovako dolaziš do pice?
Jako sam svršila.
Samo da znaš, u krevetu sam divlja životinja.
Tad sam prestala vjerovati u Boga.
Proguglajte „pornići za žene”.
Kasno sam izgubila nevinost. Bila sam financijski neovisna.
Doslovno jebem patrijarhat.
Mokro, daj da pipnem. Odrasla sam s Bogom. Kreten je.
To zvuči kao da zamjeram svom vjerskom odgoju.
A zamjeram.
Jebote.
Roditelji ne žele slušati kćer kako govori o depresiji i kurcu.
Eto ti, Isuse!
Je li netko mladog tipa s aplikacije za spojeve
pokušao nagovoriti na kondom?
To je kao da petogodišnjaka nagovarate
da odjene jaknu preko kostima za maškare.
Mokro, da pipnem.
Eto ti, Isuse.
Prepoznaje li je tko?
To sam bila ja kad me Sotona držao u šaci.
Vidim da se neki sad osjećaju kao Josip na Božić.
„Laže li mi ova kurva?”
Ali svi vole povratak. To nije rebrandiranje, to je ponovno rođenje.
Dobro došli na turneju Razmetna kći!
Ljudi nam govore kad su shvatili da su kvir.
Uvijek spomenu na glumce Pirata s Kariba.
Također Shego iz Svemoguće Kim.
Uvijek Robin Hood, onaj s lisicom.
Da, znate.
Ljudi me pitaju kad sam ja shvatila da sam kvir.
Gledajući kućne filmove
vidjela sam razgovor s mamom kad sam imala 3-4 godine.
Sjećate se ženke iz Bambija, Faline?
Shvatila sam da sam kvir gledajući Faline
i imam snimku toga.
Zašto je najbolji?
Zato što je!
Nije li i Faline najbolja?
Da, jako je lijepa.
Od nje sam kao hrenovka u tavi.
Kao hrenovka u tavi?
*AGRESIVNO KIMANJE*
Zaboga! Što to znači?
Ne znam.
Hvala vam, Grand Rapids! Jako sam vam zahvalna.
Pljesak za Sophie Buddle.
Prijevod titlova: Ivan Zorić