Downloaded from YTS.BZ
DU VIL ALTID VÆRE GLAD FOR MIG.
JEG REPRÆSENTERER ALLE DE SYNDER, DU ALDRIG HAR HAFT MOD TIL AT BEGÅ.
Official YIFY movies site: YTS.BZ
OSCAR WILDE
Tak, fordi I kom.
Det behøvede I ikke. AI er ret god nu.
Så god, jeg ikke stoler på den.
Min iPhone begyndte at skrive "Gud" med stort uden at spørge mig.
Også jeres?
Det er vel en opdatering, men den spørger også:
"Mente du Kongernes Konge?"
Robotterne kommer, og de elsker Herren.
Er I bange for robotterne?
Er I bekymrede? Ja.
Har du kigget på folk i dit liv,
dine venner, din familie og så tilbage til dig selv og tænkt:
"Ups.
Jeg bliver den, der forelsker sig i en robot."
Ærligt? Det er okay. Det bliver mig.
Så jeg bruger ikke ChatGPT. Jeg er ikke klar til et forhold.
Jeg står imod nu,
men om et par år, når robotpartnere fås hos Best Buy,
ja, så bliver det mig, der fuld til festen
forsvarer min robotmand over for alle mine venner.
"Undskyld. Hvad er en sjæl overhovedet, venner?
Kan I definere det? Nej, vel?
Jeg har mødt din idéforladte mand, Chelsea.
Sig ikke, du ikke lader ham op om natten."
Okay?
"Det er CPAP-maskinen. Han dør."
"Godt så. Men hans historier er lange, ikke?"
"Vis lidt respekt.
Han er ikke en airfryer. Han er mit livs kærlighed.
Se ham i øjnene.
Hans pronominer er ikke 'den/det'."
"Dine er bitch/BITCH, okay?
De er forskellige. Det ene er med stort."
Jeg er nok mindre tilbøjelig til at ødelægge et robotforhold.
Jeg sagde "mindre".
I har ret. Jeg skal nok blive sur og jaloux på en robot.
"Hvorfor står du altid ved opvaskemaskinen?
Er hendes stativ større end mit?
Bliver hun vådere end mig?
Fordi hun laver bobler? Jeg kan lave bobler.
Jeg får en infektion, men hvis du vil have bobler…"
Jeg var en giftig kæreste.
Jeg har været i terapi gennem årene.
Jeg var et mareridt i tyverne. Engang datede jeg en.
En aften lå vi på sofaen. Vi skændtes ikke.
Jeg syntes, det var underligt.
Så jeg sagde: "Hej, skat,
hvis du fandt ud af, at vi var fætter og kusine…
…ville du så slå op med mig?"
Og han sagde:
"Ja!"
"Wow, det var et hurtigt svar.
Ingen opklarende spørgsmål. Du er bare ude?"
"Det er ulovligt, Taylor."
"Det er svampe også, og det gjorde vi.
Nu er du en lovlydig borger, bare fordi vi er fætter og kusine?"
"Du tager totalt fejl. Spørg alle, vi kender."
Så jeg sms'ede de tre lykkeligste par i min telefon:
"Hvis I finder ud af, I er fætter og kusine,
og I ikke har vist det før,
jeres forhold er det samme, men I er fætter og kusine,
ville I så slå op?"
Og de svarede alle:
"Behøver vi sige det til nogen?"
Jeg viste ham det og sagde:
"Sådan ser kærlighed ud."
Hurtig meningsmåling…
Hvis du fandt ud af, I var fætter og kusine,
klap, hvis du slår op.
Okay, det er mange mennesker.
Nej, stop. I kan skændes i bilen.
Okay, hvis du fandt ud af, at din partner var en robot,
klap, hvis du slår op.
Hvor interessant.
Det var ikke mange herovre.
Nogle af os klappede for fætter-kusine og ikke for robot.
Okay, så vi vil godt forlade vores familie,
men fortsat kneppe brødristeren.
Okay, det giver mening.
Det med Gud i min telefon provokerede mig.
Jeg har et religionstraume. Har andre her det?
Selvfølgelig.
Religiøse traumer betyder, du voksede op med kirken
og har droppet religion, men nu har du det skidt
med at have det godt.
Har du nogensinde følt et dyk midt i en orgasme?
Det dyk er Jesus,
der sprøjter vand i ansigtet på dig.
Jeg ikke siger "Åh gud" under sex.
Han er som Betelgeuse. Han dukker op.
Jeg er ikke ateist. Men jeg kender ikke sandheden.
Og, spoiler-alarm, det gør ingen.
Jeg har aldrig forstået den vished,
så mange kristne føler. "Jeg ved det bare."
"Hvordan ved du, Gud findes?" "Jeg ved det bare."
Det eneste, jeg har haft vished om,
var, at jeg havde diarré.
Det er den eneste gang, jeg har følt…
Og da bad jeg faktisk.
Jeg hader begge dele.
Jeg hader det der: "Der er ingen gud, bare mørke."
Og jeg hader: "Der er en gud. Han elsker mig bedst."
Jeg hader bare selvsikkerhed. Sådan er det.
Jeg kan ikke holde det ud.
Jeg har en meget selvsikker ven. Kun én.
Mere orker jeg ikke.
En totalt selvsikker ven.
Som den cool pige i ottende klasse, som altid kom for sent
med en frappuccino. "Okay. Din mor fik dig med vilje."
Sådan er hun.
Så jeg kan kun mødes med hende hver sjette-ottende måned.
En dag spiste vi frokost sammen.
Vores mad bliver bragt ind.
Hun sender straks sin mad tilbage til køkkenet.
Ved I godt, man ikke kun gør det i film? Hun gjorde det i virkeligheden.
"Hvad var der galt med den?" "Der var et hår i den."
Ét hår.
Der kunne være en toupé på min lasagne.
Selv da ville jeg undskylde.
"Jeg skulle have sagt uden toupé.
Jeg… Nej, jeg forstår, det er garniture.
Det trigger mig bare i dette politiske klima, men…
Men jeg forstår. Den ser naturlig ud. Tak, kok. Jeg spiser udenom."
Jeg er ikke klogere end religiøse.
Jeg hader, når ateister taler ned til troende.
Jeg har troet på meget dumt i mit liv.
Gud er ikke engang i top tre, okay?
Jeg har troet på høje fyre.
"Han spiller guitar, han må være sød." Jeg er dum, okay?
Når min religiøse familie taler om Gud:
"Gud fik mig igennem de sværeste år i mit liv."
"Shit. Sådan taler jeg om Gilmore Girls."
Jeg er en idiot.
Og der bruger jeg store bogstaver. Hver gang.
Det er rigtigt. Ja.
Jeg har mange kristne i mit liv. Mange, der beder for mig.
Jeg tager det ikke personligt.
Når folk siger, de beder for dig,
og du ikke ved hvorfor, ikke?
"Jeg beder for dig."
"Hvad?
Jeg er ikke syg."
"Ja, jeg beder for dig. Hvad siger du til det, Bev?
Du har brug for det, bitch."
"Gud har lagt dig på mit hjerte for nylig."
"Bed Gud om at skrabe mig af dit hjerte. Jeg er på toppen, okay?
Hvad end du hørte på kirkens parkeringsplads,
er det en familiesag, Bev."
Jeg toner ruderne i min bil.
Jeg har mange seje kristne i mit liv.
Og de elsker at vise, de er seje.
Det gør de. De elsker at bande foran dig.
"Jeg forstår, hvorfor du er i tvivl. Jeg ser nyhederne.
Det er fandeme fucked op!"
Så ligner de en, der står på skateboard.
Min onkel er præst. Rigtig sej fyr.
Ydmyg, nede på jorden.
Ikke en af de der kirketosser med dyre sneakers,
der skriver en bog med sit ansigt på.
Hver gang jeg ser en præst på bogturné: "Undskyld, du.
Har du ikke allerede promoveret en bog?
Jeg ved det ikke. Jeg…
Hvor mange bestsellere vil du have, Joel?"
Min onkel er sej. Den eneste, der forstår mit job.
Vi har lignende jobs.
Vi arbejder begge i weekenden, ændrer liv.
Han hader, når jeg siger det. Virkelig meget. Ja…
Jeg snakker arbejde med ham.
"Hej, Jim. Hvordan gik dit tidlige show?"
"Morgenandagt, Taylor."
"Jeg så, en tilskuer forstyrrede dit aftenshow."
"Personen råbte 'amen' og 'halleluja'."
"Det er de værste, Jim, for de støtter dig,
men de forstyrrer stadig dit flow, ikke?
Jeg donerer også ti procent af min indkomst."
"Til hvem?"
"Min agent, men det er stadig tiende.
Jeg joker, Jim. Jeg ved, vi ikke laver det samme.
Men tænk over det.
Jeg giver dem skyldfølelse om lørdagen.
Du frelser dem søndag morgen.
Jeg giver bolden op, du smasher.
Det var så lidt!
Jeg hjalp."
Men min onkel er en god præst.
Meget progressiv med interessante prædikener.
Vores barndoms præst var ikke sej.
Vi havde en røvkedelig præst, som holdt sig til tre emner.
Tre beskeder.
"Du er tilgivet.
Ægteskab er svært.
Glædelig jul."
Det var de tre.
Jeg føler med præster ved jul og påske.
Det er de store uger i kirken, ikke?
Det er rekrutteringsuger.
Hvor alle pludselig dukker op.
Så kommer de koffeinfrie kristne forbi.
Du ser kun de røvhuller to gange om året.
Og så skal du bare imponere dem,
så de køber et ugeabonnement.
Det er et stort pres.
Og som præst til jul og påske kan du ikke være kreativ.
Du kan ikke gøre sære ting.
Du kan ikke lave unplugged. Du skal spille hitsene.
Fortælle historierne, ikke?
Påske er en bedre historie end jul.
Påsken er korsfæstelsen og Jesu Kristi opstandelse.
Der kommer merchandisen fra.
Det har I set.
Død fyr deroppe, men smagfuldt. Meget smagfuldt.
Man overvejer sin død.
"Bare jeg dør på en måde, der ser godt ud på smykker, ikke?"
Da din bedstemor døde, tænkte du: "Lige til en ankelkæde?"
Nej, han kører klatten deroppe.
Jeg skal nok holde op. Vi ved det godt.
Men påsken er en god historie. Masser af action, ikke?
Det er korsfæstelsen, genopstandelsen.
Det er Jesus i sin bedste alder, i starten af 30'erne. Muskuløs.
Forrådt, dræbt, tilbage.
Det er Twilight.
Det er en sexet historie.
Nej. Twilight tilhører mormonerne. Tag den ikke fra dem, okay?
Det er deres erstatning for koffein.
Julen er ikke en god historie.
Jesu fødsel. Den starter stærkt, ikke?
En engel siger til Maria:
"Jeg ved, du er jomfru, men du er gravid med Guds søn."
For fanden da. Og så skal englen forklare Josef det,
for "Tro på kvinder" fandtes ikke dengang.
Så englen siger: "Det er Gud. På æresord."
Og hvad så? Så går englen.
Så er det bare en lang gåtur til en lade.
Og sådan er det meste af julen.
Jesus er knap nok med. Kun lige til sidst.
Han laver ingen magi.
Det er nederen.
Jesus er dybest set scenen efter rulleteksterne i en Marvel-film.
Totalt juks.
Nederen.
Et år prøvede vores præst at pifte julehistorien op.
Han troede, han havde en ny vinkel, ikke?
Han kommer og siger:
"Vi skynder os altid igennem julehistorien, ikke?
Fordi vi alle kender den så godt.
Men hvis du nogensinde stopper op og tænker over,
hvordan det må have været for Maria…"
Og alle kvinderne var…
Og alle mændene sagde:
"Nej!
Hvem var Maria lige? Taler du om bæreren?
Taler du om det hul, vi satte Herren i?
Taler du om Jesus-jungen?
Taler du om Kristus-krukken?
Taler du om frelser-fadet?
Taler du om profet-posen?"
Vi kunne fortsætte, men vi må videre.
Men den kan være sjov at tage efter fætter-kusineskænderiet.
Den Maria POV-prædiken gik så godt for ham,
at han var megaspændt året efter.
"Sidste år så vi det fra Marias side, da hun blev gravid med Jesus.
Men har I nogensinde tænkt over, hvordan må det have været for Josef?"
Og alle mændene råbte: "Endelig! Jeg forstår det!
Jeg tror også, ludere lyver for mig!"
Josef var Marias forlovede.
For hvis I ikke kender bibelhistorierne.
Det er nemt at tro, at alle lærer dem.
Men nogle børns barndom var på deres cykler.
Ja.
Er her nogen, der aldrig gik i kirke, troede på Gud eller var religiøs?
Alle dem bagved. Det giver mening.
I lyder meget rolige.
Så afslappede. Hvordan skelner I mellem rigtigt og forkert?
Undgår at slå folk ihjel?
Nogle kristne taler sådan. Min far sagde:
"Uden min tro var jeg røget i fængsel."
Og jeg tænker: "Wow. Jeg er seks.
Hellere 'Solen er så rød, mor' i stedet for fars mørke tanker."
Nogle kristne er sådan: "Hvis Faderen ikke havde mig i husarrest,
ville jeg lave rav i den."
Og du tænker: "Fedt. Lad os kun hænge ud i grupper."
Hvis du ikke gik i kirke, kender du måske ikke historierne.
Jeg sætter ikke folk på prøve længere.
En gang spurgte jeg nogen, og de sagde: "Grøntsagaer."
Som da var tæt på, men det fik mig til at grine.
"Hvem forrådte Jesus?"
"Tomaten Bob!"
Jeg husker, han hoppede ind. "Du skal dø, Jesus."
Nej, det passer ikke.
Nej, de lavede ikke korsfæstelsen i Grøntsagaer.
Det turde de ikke.
Det er vildt. Det er for mørkt.
Og ingen arme, så hvem skal, du ved…
Hvem skal lave finalen?
Skal vi sætte babygulerødder på Larry?
Det er sindssygt. Det går ikke.
Jeg går ud fra, at I kender Noas ark.
Det gør de fleste.
Den er på forsiden af alle vores malebøger.
Ja. Det er et bevis på, hvor fucked op Bibelen er,
at vi har læst om Noas ark og siger:
"Det er børnenes historie."
Den er mørk som ind i helvede.
Gud drukner alle sine børn, fordi de var irriterende.
"Ja. Det skal være vægmaleriet i børneværelset.
Kom her, lille ven. Her er de dyr, han ikke druknede.
Sikken heldig hest,
der skal med på båden med én ven."
Det er regnbuen. Jeg tror, de tror, regnbuen redder den.
Gud sendte regnbuen til Noa, som nok ikke stolede på ham,
som et løfte om aldrig at oversvømme jorden igen.
Og det er den mørkeste del af historien. Efter en destruktiv oversvømmelse.
Som at købe en ring til nogen, efter du skubbede dem ud over gelænderet.
Regnbuer minder mig ikke om homoseksuelles rettigheder.
Jeg tænker på Gud, der siger:
"Altså, jeg dræbte jo ikke dem alle."
Nogle ved ikke, at Noas ark er fra Bibelen.
"Kender du nogle bibelhistorier?"
"Ikke en." "Hvad med Noa?" "Den kender jeg."
Så meget har bibelhistorie infiltreret popkulturen.
En ven påstod at kende den fortabte søn.
"Kender du historien?"
"Nej, jeg mener, der var et show eller noget."
"Jeg har hørt udtrykket."
Historien om den fortabte søn er en, Jesus fortæller
i Bibelen for at lære os noget, ikke?
Så i historien er der rig far, og han har to sønner.
Den ældste søn gør alting rigtigt.
Den yngste søn siger: "Jeg vil have mine penge nu."
Faren siger: "Sådan fungerer arv ikke.
Jeg er i live, men værsgo."
Så han giver den yngste søn sine penge. Og den lille lort skrider bare.
Jeg er den ældste af fire.
Den lille lort skrider bare.
Hvordan siger de?
"Ødsler sin rigdom på vildt liv."
Sådan siger Bibelen "bruger det hele på Bitcoins og natklubber".
Så har han den frækhed at komme tilbage år senere. "Undskyld, far.
Jeg har mistet alle dine penge. Må jeg komme tilbage?"
Og den ældste søn tænkte: "Endelig. Giv ham tørt på."
Og faren siger:
"Mit barn er kommet hjem!
Åh gud, vi holder en fest for ham."
Alle de ældste børn herinde, vi har alle diarré lige nu.
Alle de ældste herinde,
jeres røvhul krøb ind i kroppen, så vrede er I.
Men dem fra Bibelen kan ikke skade jer. De har været døde længe, okay?
Vi er der næsten. Den ældste søn er tydeligvis sur.
"Far, jeg har gjort alt rigtigt hele mit liv.
Og ikke så meget som en lille fest."
Det sagde han faktisk.
Og faren siger: "Ja, du er fantastisk.
Elsker dig.
Men din bror,
han var fortabt, og nu er han fundet.
Så vi fejrer det."
Spørg en præst, hvad det handler om,
og han forklarer, hvordan du kan leve i synd
og fare vild åndeligt,
men Herren vil altid tilgive dig.
Og hvis du spørger mig, hvad den historie handler om,
vil jeg sige, at den handler om, at Jesus var enebarn.
Jeg ser bibelhistorier overalt.
Her er nogle sjove.
Hvad med den om de 200 forhuder?
Kender I den? Nej? Ja?
Jeg så lige mit snit. Så…
David ville giftes med Sauls datter.
Saul siger: "Men så skal du bringe mig forhuden af 100 af mine fjender."
Skorpion, har jeg ret?
Hvem har 100 fjender og tænker på deres forhud?
Så er man altså født i november.
"Giv mig 100 forhuder, så ser vi på det."
Så David går ud,
kommer tilbage med 200 forhuder, og deraf kommer sætningen:
"Hvis han ville, så gjorde han det, damer."
Ja. Det er ikke fra TikTok. Det er fra Bibelen.
Hvad med Job?
Har vi hørt om Job?
Job. Der er nogle Job-fans til stede.
Job elskede Gud så højt.
En dag taler Gud og Satan sammen.
Nogle gange ringer man jo til sin eks, ikke?
Og alle spørger: "Hvorfor dog?"
Så Gud og Satan snakker sammen.
Og Satan siger: "Gud. Jeg har bemærket, at Job elsker dig højt."
Og Gud siger: "Ja."
"Han ville nok ikke elske dig så højt, hvis jeg legede lidt med ham."
Og Gud siger:
"Okay, jeg keder mig. Giv det et skud."
Så Satan går ud og ødelægger Jobs liv,
men Job forsager aldrig Gud.
Og det er det, How to Lose a Guy in Ten Days er baseret på.
Matthew McConaughey er Job.
Kate Hudson er Satan.
Voksede nogen her op som religiøse, men er det ikke mere?
I kom til det rigtige show.
Hvem af jer frelste folk?
Spredte budskabet, mens I var religiøse?
Det var ikke mange.
Det er skidt. Mange af os lavede ikke lektierne.
Du frelste folk, men du er ikke religiøs mere?
Okay, føler du nogensinde…
Helt seriøst.
Føler du nogensinde, at du burde ringe til dem?
Bare et opkald.
"Det, jeg sagde om evigheden? Jeg ved det ikke."
Forestil dig, de kommer i himlen.
"Hør, din sponsor er ikke derinde, så vi vidste ikke, du kom.
Er du sikker? Måske ghoster Helligånden dig?
Vi beklager.
Men du skal altså i helvede. Undskyld."
Jeg frelste aldrig nogen.
Jeg tale med en mormon.
Jeg sagde: "I frelste folk."
Og han sagde: "Åh ja, dåb for de døde."
Ved I, hvad det er?
I mormonismen frelser de nogle gange folk, efter de er døde,
hvilket virkelig fjerner presset om at frelse levende mennesker, ikke?
Når man siger: "Tror du på Gud?" Og de siger: "Nej."
Og du bare siger: "Det er okay. Vi venter."
Så snart de er døde, siger du: "Bibbidi-bobbidi-mormon!"
Sådan får man en sjæl til himlen, ikke?
Som når du prøver at få lortelugten ud af datens toilet.
Hvis du ikke griner, er du gift. Den joke er ikke til dig.
Bare skid med åben dør. Nogle af os går med tændstikker.
Overalt!
Mit største problem med kirken var ikke at frelse folk.
Men de ville ikke lade dig komme med en god pointe, vel?
Som når man sagde: "I må da indrømme,
det var rodet, da Gud gjorde det i Bibelen."
"Det var Det Gamle Testamente. Før Gud holdt op med at drikke.
Det var en anden Gud.
Han var en fuck-boy dengang.
Men så fik han en søn.
Så han siger ligesom: 'Jeg var i et broderskab.
Selvfølgelig druknede jeg folk.
Folk forandrer sig.'"
Til svære spørgsmål i kirken sagde de altid det samme.
"Det er et godt spørgsmål.
Og det kan vi spørge Gud om, når vi kommer i himlen."
Hvis du var Gud, hvor vred ville du så være,
når de sendte folk op på den måde med de spørgsmål?
Du er Gud. Du skabte alt.
Du vil bare sige: "Voila, himlen!"
Og nu, hver gang nogen dør, du skal lave en
pressekonference?
Hver gang nogen dør: "Velkommen til himlen."
De siger: "Når et barn dør, og det ikke blev frelst,
er det så himlen?
Du ville ikke sende et barn i helvede, vel? Vel? Vel?"
Og Gud siger: "Fucking…"
Seriøst, mand? Du er i himlen, bitch.
Tager du i Disneyland og kigger på arbejdsforhold?
Hold kæft!
Din lyseslukker.
"Ja, børnene er i himlen.
Vi har sat børnene på lydløs, så vi alle kan nyde himlen, men ja."
Det er en mørk en. Jeg ved det.
Jeg har en mørk humor på grund af kirken.
Det er et mørkt sted.
Hver søndag er det underliggende budskab:
"Lad os alle være døde med farmand."
Det er kirken.
"Glæder mig til at være død med farmand."
Det er kirken.
Det er ikke kirkens skyld.
En af mine forældre døde meget ung.
Så mine søskende og jeg har alle en mørk humor.
Jeg talte med min søsken Brinn for nylig.
Søskende husker ofte forskellige dele af barndommen, ikke?
Så når man mødes: "Her er, hvad jeg husker.
Hvad har du?
Okay, lad os lægge det hele på bordet
og finde ud af, hvad fanden skete der med os der."
Så vi lavede puslespil derhjemme.
Og jeg sagde:
"Kan du huske den sorggruppe på hospice, vi blev sendt til,
for børn, hvis forældre var døde af kræft?"
Og Brinn siger: "Åh ja.
Kan du huske, at ikke alles forældre var døde endnu?"
Ja, nogle af dem havde stadig aktive…
Det føltes bare, som om de kunne have sat os i forskellige rum.
Eller vi kunne lave trøjer mod bar mave?
Men nej, det var bare julen nu og julen i fremtiden. Værsgo.
"Der er noget i luften.
Du ved, hvad det er."
Det huskede jeg ikke.
Det, jeg huskede, var,
at der var et barn, hvis forælder ikke var død.
Hans onkel var død.
Og… Okay.
Jeg vil ikke være led her.
Men vores mor var død.
Og det føles, som om…
…papir slår onkel.
Forstår I, hvad jeg mener?
Knægten havde forældre. Han var ikke Spiderman. Altså…
Nogle tab påvirker din person resten af livet,
og nogle er din onkel.
Hvad er vi…
Når en forælder dør ung,
tænker du på døden mere end andre.
Det gør jeg.
Jeg plejer at hoppe til det værst tænkelige scenarie.
Jeg har konstant katastrofetanker til stor skade for mange af mine forhold.
Engang sagde jeg til en fyr:
"Skat, når du ikke hører fra mig i et par timer,
bliver du så bange for, at der er sket mig noget?"
Og han siger: "Nej.
Kun for, at du er sur på mig."
Mænd vil hellere have, du er død end sur på dem.
Mænd vil hellere være i sorg end i problemer.
Det passer.
En fyr har fem ubesvarede opkald fra sin kone:
"Håber det er paramedicineren, der fandt hende."
Jeg ville ønske, den joke ikke virkede.
Ved I, hvad jeg finder sjovt ved mænd, der dræber deres koner?
Vent. Vent lige.
Det sjove ved mænd, der dræber deres koner,
er, at de tror, de slipper afsted med det.
Og seriøst…
"Du har aldrig planlagt noget som helst…
…i hele dit liv.
Du har aldrig reserveret bord på en restaurant.
Og nu skal du gemme et lig?
Det er lidt af en jomfrurejse i arrangementsplanlægning, mand.
Hvad med at starte med et sammenskudsgilde?"
Jeg har brugt megen tid på at være bange for døden.
Når jeg ikke aktivt længtes efter den, selvfølgelig.
Godt, lidt depression i salen. Gudskelov.
Jeg lavede den joke i Sverige. De stirrede bare.
"Trist uden grund? Hvordan det?"
De forstod det bare ikke.
Meget af det forstod Europa ikke. De sagde: "Gud? Vi har sygesikring.
Har I Gud i stedet for sygesikring?
Det er da ikke det samme."
Hvis du har depression, har du et kompliceret forhold til døden.
Du ser på døden, som om det er Fantomet i Operaen.
For det meste skræmmer den dig.
Men nogle gange tænker du: "Den side af hans ansigt er ret flot.
Okay. Jeg kunne bo under jorden. Tja…"
Det her del er trist.
Jeg har konfronteret min dødsangst.
Jeg skrev testamente, fordi mange af mine venner blev gift.
"Jeg vil også skrive under på et skræmmende papir."
Hvis du ikke har et testamente, så få hjælp af en professionel.
Panik-sms'en under turbulens vil ikke holde stand i retten.
Det lærte de mig.
Jeg troede, det var fint. Nej.
Her er, hvad jeg lærte.
Hvis du dør uventet,
er dine nærmeste slægtninge dine forældre,
ikke dine søskende, som dumme mig troede.
Så hvis du dør uventet, skal dine forældre arve alt, der er dit,
medmindre du gør dem arveløse på skrift,
som den nærige bitch, du er, ikke?
Jeg ved, at nogle af jer tænker: "Og hvad så?
Jeg er ikke så tæt med mine forældre,
men jeg har ikke rigtig noget, de kan arve."
Har du et fjernsyn?
Synes du, din lortefar
fortjener et ekstra fjernsyn?
Skal din død føles som at vinde The Price is Right?
Fuck det. Ring til en advokat.
Jeg måtte træffe mange beslutninger.
Hvem der skulle trække stikket, hvis jeg er i koma.
Jeg valgte Brinn, som arver mine penge, hvis jeg dør.
Og jeg tænkte: "Fortjen det, mand!" Ikke?
"Du bestemmer selv, hvornår pengene kommer."
"Okay, hvis du er i koma og ikke reagerer,
hvor længe skal jeg så vente?"
Jeg sagde: "Hør her.
Du skal starte Parks & Rec fra begyndelsen
og lade den spille hele dagen og hele natten på mit stue.
Hvis vi når til slutningen af serien, og jeg ikke er vågnet endnu,
så start Kontoret.
Og når Steve Carell forlader serien, så bare dræb mig. Du…
Tving mig ikke til at se Andy være chef. Ikke igen!
Det gør du ikke."
Jeg måtte beslutte, hvad der skal ske med mine rester.
Ved I, hvad der skal ske med jeres kroppe?
Ja? Hvad skal vi da gøre?
En trækapsel!
En trækapsel? Jeg kan lide, at du siger "trækapsel".
Nogle piger siger: "Jeg bliver et træ!"
Og så må du forklare: "Du bliver ikke træet.
Du bliver træmad.
En slags konkurrencemor for træet."
"Kom så, skat, afsted.
Vær det, jeg ikke kan, ikke?"
Fantastisk.
-Andet? -Doneres til videnskaben!
Nogen sagde… Hvad?
-Doneres til videnskaben! -Okay.
Hvilken videnskab?
Hvilket område tænker vi på?
Lægestudiet.
Okay, til lægestudiet, men ikke som et specifikt område?
Hold det hele over halsen, eller…
Jeg siger det bare. Stoler vi på en flok universitetsstuderende
med vores lig?
"Her er et kæmpe, hullet rod.
I vælger selv videnskaben?"
Det er jeg ikke sikker på.
Jeg ville give instruktioner. Det er bare det.
Skal nogen kremeres?
Ja? Okay. Jeg håber, du har planlagt, hvor du vil have asken spredt.
Dem, der ikke har det, de ender simpelthen
de underligste steder.
Din aske ender i kopholderen i førerdøren.
Og så hver sjette måned…
"Var det en latte med havremælk engang?" Det er…
Det bedste svar, jeg har fået, var en fyr, der råbte:
"Vikingebegravelse."
Ja. En fyr blandt publikum. "Vikingebegravelse!"
"Okay, det er sejt, hvis du vil have det.
Håber, du har en niece eller nevø, der kan arrangere det."
For det er svært at arrangere.
Båden bliver mindre, jo længere væk den er.
Og hvis de rammer forkert, er der ingen vikingebegravelse.
Bare en død fyr i en båd.
Og det er ikke så festligt, vel?
Det er Stand By Me 2.
Jeg vil personligt gerne kremeres.
Det er fedt at besvære din familie, når du er væk.
Det er sjovt.
For hvem siger nej til at tage din aske med hjem?
"Det kan jeg bare ikke. Der er ikke plads i mit hus.
Ikke plads til flere hjemsøgte krukker."
"Ja… Godt forsøgt. Tag mig med hjem. Jeg er så lille." Ikke?
Hvis din familie skal sprede dig,
sender du dem et sted hen alt efter jeres forhold, ikke?
Hvis du elsker din familie: "Spred mig på Hawaii
på en syv dages ferie. Det vil jeg gerne have.
Elsker jer, savner jer.
Hvis du ikke kan lide dem:
"Har I været i Toledo?
I januar?
Nej, for resten, I skal gøre det lige mellem jul og nytår."
Min mor blev kremeret.
Og da min mor døde, blev min far gift igen.
Og så gav han min mors aske til min bedstemor.
Tilbage til afsenderen. Ikke?
I har ret. Undskyld.
Tilbage til producenten.
Hans ræsonnement var: "Jeg skal giftes igen,
og jeg kan ikke tage den ind i en anden kvindes hjem."
Og som hans datter sagde jeg: "Det kan du da."
Men som voksen kvinde nu siger jeg: "Nej, det kan du ikke."
Mænd, man dater, skal ikke følge deres eks på Instagram.
Hvad så hvis han tog en lille pose af hendes knogler med?
"Den her skal bo under fjernsynet."
"Jamen, fedt, elsker det!" Nej, jeg ville være passiv-aggressiv.
Jeg ville nok skylle en teskefuld af hende ud hver dag.
En dag løfter han den. "Urnen føles lettere."
"Måske har hun tabt sig.
Du skal ikke kropskritisere urnen, skat."
Det sjove er, at sådan har jeg det ikke længere.
Det var en yngre udgave af mig.
Som single i trediverne er man mere ligeglad.
Man vil bare have nogen, som ikke vil irritere dig.
I tyverne var jeg så usikker, så giftig.
Jeg ville være nogens første og eneste kærlighed,
deres eneste kone.
Jeg ville have en, som ikke ser pornografi.
Nu siger jeg,: "Onaner til din døde kone, hvis du vil.
Skal hun stå under fjernsynet?
Viser fjernsynet mit show?
Så er det super.
Hav alle de kællinger, du vil, der. Vi ser Love is Blind, hele familien."
Jeg sagde det til min ven Dustin.
"Hvad hvis du blev gift, og fyren var forelsket i sin døde kone?"
Og jeg sagde bare: "Hun kommer ikke tilbage.
Det må han selv håndtere.
Lås dig inde på toilettet, lugt til hendes tøj,
men vi har reserveret til klokken 17.00.
Og kuponen er til to, ikke tre.
Så få lige det hele ud af systemet, skat.
Fuck, ja, onaner ind i urnen hvis du har lyst.
Når livet giver dig citroner,
så lav cement eller noget." Det er…
Det er romantisk.
Hun kan sluge en sidste gang.
Skam jer, fordi I griner af det.
Jeg tror, min frygt for døden har drevet mig professionelt.
Jeg er en arbejdsnarkoman.
Jeg havde to fuldtidsjobs de sidste par år.
På turné med standup i weekenden
og vært for showet After Midnight i løbet af ugen.
Tak.
Tak, det er sødt af jer.
Fantastisk oplevelse, lærte så meget, gode mennesker.
Jeg havde en assistent. Det bad jeg ikke om.
Det er farligt at have nogen, hvis opgave er at hente snacks.
Dag et: "Er der en telefonoplader?"
Næste dag: "Kan jeg få en LaCroix?" Og så:
"Gider du holde mine hænder, til jeg falder i søvn?"
Min assistent hed Molly.
Hun var utrolig.
Molly var så god. Jeg kommer til at dø alene nu.
Fordi standarden af omsorg i forhold,
det er Molly nu, okay?
Så god var hun.
Første dag på Paramount kommer jeg i min bil.
Jeg parkerer på min plads.
Og der vokser en stor busk i førersiden, ikke?
Ikke noget vildt, bare lidt svært at komme ud, ikke?
Der er et par bier, så jeg gjorde…
Og så: "Hyggeligt at møde dig, Molly."
Det var alt.
Jeg nævnede ikke busken.
Jeg sagde ikke noget til nogen.
Molly så bare busken røre mig lidt.
Jeg kommer i min bil næste dag, parkerer på min plads,
og busken var væk.
Og jeg sagde: "Molly, fik du dem til at fælde den busk?"
Og hun siger: "Ja, og jeg fik dem til at spraye bierne."
Og så sagde jeg: "Fint.
I holder jer fra Molly."
Hun fik den busk elimineret.
Jeg kunne ikke bare sige hvad som helst.
Jeg vidste ikke, hvad hun ville gøre.
Jeg kunne ikke komme og sige: "Dave er lidt irriterende."
For næste dag var det: "Hvor er Dave?"
"Han er sammen med bierne, Taylor.
Hans nærvær gik dig på, så jeg tog mig af det."
Det var mit første firmajob, så jeg fik HR-træning.
Det var nyt for mig. Ingen HR i standup.
Tværtimod.
"Chikanerer du folk? Godt gået, start en podcast."
HR-træning var sjovt og lærerigt.
Vidste I, vi må kneppe folk på arbejdet? Vidste I det?
Folk fra arbejdet. Ikke på arbejdet.
Men jeg troede, alle på arbejde var forbudte romantisk.
Men ifølge Jill fra HR:
"Nej, du må date, men vi skal vide det."
"For så siger I det til vores chefer."
Og hun siger: "Nej, du skal bare fortælle os det."
"Hvem er de syge freaks i HR?"
"Nej, I må gerne kneppe hinanden.
Du skal bare fortælle os alt?
Var det godt?
Har du billeder til PowerPointen?"
Den PowerPoint var sjov. Der er forskellige scenarier.
"Passende eller upassende?"
Spoiler-alarm, de er alle upassende.
Jeg troede, de skulle inspirere til debat.
Nej, de er alle en klar tommelfinger ned.
Jeg fik privat HR-træning.
De vidste vel, jeg var det svageste led.
De gjorde det i makeuppen.
Mig, Deb og Havana, som lavede hår og makeup.
Jill havde scenarierne.
"Okay, scenarie nummer et.
'Kyle siger til Sharon på hendes fødselsdag,
at uanset hendes alder er han stadig klar. Og blinker til hende.'
Er det passende?"
Og vi spurgte:
"Har du et billede af Kyle?
Hvor høj er Kyle? Hvordan lugter han?
Hvad er hans job? Har Sharon ægløsning?
Vi har ikke nok information til at besvare opgaven, Jill."
Det, jeg elsker ved TV-programmer, er,
at de bipper alle de dårlige ord og klipper noget af det mere ulækre,
så mine religiøse bedsteforældre kunne se showet,
og det skadede ikke deres ører, som min standup gør.
Mine bedsteforældre støtter mig. Seriøst.
Og de forsøger virkelig
at forstå, hvor deres liberale, agnostiske børnebørn kommer fra.
Man må ikke være hård ved sine bedsteforældre.
Hvis dine bedsteforældre prøver at forstå dig,
så vær overbærende, hvis de bruger de forkerte ord.
"Min bedstemor kan ikke huske mine pronominer."
"Kan din bedstemor huske sin adresse?
Hun har større problemer. Lyset kommer.
Og ved du, hvor gammel hun er?
Det gør jeg ikke. Min har været 62 i 40 år.
Du tager flere og flere billeder af dine bedsteforældre.
Og de må vide hvorfor, og det kan ikke føles rart."
Mine bedsteforældre var det bedste eksempel
på god kristendom.
De er meget kærlige, tilgivende, ikke-dømmende mennesker.
Vi søskende er agnostikere.
Vi voksede op med en anden kristendom.
I vores uhyggelige kristne hus.
Når du vokser op med noget smertefuldt,
vil du ikke have det i dit Barbie-drømmehus som voksen, vel?
Jeg bruger ikke bælter eller træskeer.
Det er ikke et tilfælde.
Gudskelov blev vi alle lettere mishandlet.
Igen, jeg lavede den i Sverige.
De havde nær tilkaldt nogen. Det var…
Der er intet værre end at indrømme til en fuld sal, at du blev slået,
når de blev puttet hver aften. Det er ydmygende.
Jeg har ingen af de grimme ting.
Ingen bibler, ingen bælter, ingen Broen til Terabithia.
Jeg håber, forfatteren ser det her og skriver mig en personlig undskyldning.
Når man vokser op i et skræmmende, religiøst miljø,
tilbringer man megen tid
med at udrede, hvem man er, fra den, de ønskede, man skulle være.
Jeg sprang kun ud som queer for et par år siden, og…
Tak.
Tak. Det er…
Det er rigtig pænt af jer.
At springe ud som 30-årig er som at sige til tjeneren:
"Forresten, det er min fødselsdag."
"Fedt, syng for dig selv. Du er voksen."
"Undskyld, jeg er modig. Jeg er lige sprunget ud."
"Ja, men kysten var klar, ikke, skat?"
Jeg ville være sprunget ud før, men mine søskende kom mig i forkøbet.
De sprang bare op som små murmeldyr.
Og hver gang tænkte jeg:
"Det er seks måneder til af heteroseksualitet for mig."
Der er et stigma omkring det at være biseksuel.
Når du siger, du er biseksuel, antager folk, at du er god til sex.
Og det er jeg ikke.
Og jeg nægter at blive bedre, okay?
Jeg lærer ikke flere tricks, okay?
Da jeg blev 30, sagde jeg: "Luk den bare."
Som Jesus sagde: "Det er fuldbragt."
Jeg trykker på "Gem fremskridt". Jeg vil dø på det her niveau.
Men jeg ville ikke ødelægge biseksualitetens omdømme.
Trække holdet ned.
Jeg har så mange queer-venner, der er åbne og frie med deres seksualitet.
Det er så sjovt.
Jeg har så mange Samantha'er i min vennegruppe,
og de er sjove og inspirerende.
Men jeg tror også, vi har brug for noget gay-prude.
Vi har brug for flere, der siger:
"Jeg er også biseksuel. Jeg er tiltrukket af jer alle.
Og jeg stoler ikke på nogen.
Jeg ville gerne, men jeg gør det ikke."
At indrømme biseksualitet er som at indrømme selvmordstanker.
"Hvis du ikke gør det nu, vil du bare have opmærksomhed."
Jeg ved det.
Ved I, hvem der kan lide den joke? Queer personer.
Heteroseksuelle siger: "Åh gud, der var så mange sørgelige ord."
Fair nok, I har ret.
Ikke for noget, heteroer.
Men jeg er glad for, hetero-mænd ikke er min eneste mulighed mere.
Det var dystert. Det var hårdt.
I er ikke dårlige mennesker. Bare svære at kommunikere med.
Og jeg prøvede.
Jeg har været til parterapi med mange fyre. Aldrig gift.
Det er pinligt.
Ved I, hvor pinligt det er at slå op efter parterapi?
Og leve resten af dit liv med ubrugelig information om hans barndom.
"Sejt, jeg skal bare leve hele mit liv
og vide, hvad der udløser Michael. Det er nederen."
Jeg kunne heller ikke blive enig med mine kærester om vores fremtid.
Jeg ville kun adoptere, hvis jeg skulle have børn.
Alle heteroer, jeg datede:
"Den skal ligne mig, eller jeg spiser den."
Alle fyre.
Jeg har aldrig været far. Måske er det sandt, ikke?
En kæreste ville godt bruge surrogatmor.
Han var åben for den idé. Jeg elsker idéen.
Seriøst. "Kan du holde den her i ni måneder?
Jeg har så travlt. Jeg får et opkald. Spis ikke fisk."
Ni måneder senere. Deres indvolde er overalt, du har lækkert hår.
"Tusind tak. Tak.
Du er smuk og modig. Pengene er på natbordet. Fem stjerner.
Farvel!"
Og det var hårdt.
Jeg tager kontaktfri levering næste gang.
"Ja. Stil den på verandaen, tag et foto. Jeg tager den, når du er væk.
Det er det rigtige hus.
Hvis jeg var udadvendt, havde jeg selv gjort det."
Jeg ved ikke med børn.
Jeg skifter mening, om jeg vil have dem, hele tiden.
Måske skal jeg få lukket æggelederne.
Det er den reproduktive ækvivalent
til at hælde vand på brownies i skraldespanden.
Når man tænker: "Jeg får lyst til dem senere.
Men lige nu er jeg klar i hovedet.
Så jeg fjerner muligheden."
Hvis du ikke griner, så tillykke med et sundt forhold til mad hele dit liv.
Har vi nogen mødre her, der godt vil… Godt.
"Ja, mig!" Jeg elsker det.
Må jeg stille spørgsmål om fødslen?
Din hånd er stadig oppe. Super.
Mødre er så seje.
"Jep, jeg er en åben bog.
De knækkede min rygrad på vej ud, så…
Jeg deler meget gerne."
Hvor mange børn har du?
-To. -To? Fint.
Hvor gamle er de?
-16 og 18. -16 og 18?
Gudskelov, de er mennesker.
Når folk har babyer, fryser jeg bare.
"Åh, går den, taler den?
Har den åbnet øjnene, eller…
Er den tør? De er slimede, ikke?"
Ja, jeg har styr på det.
Okay, du har teenagere.
Kom dine børn ud af hovedterminalen?
En stilfuld måde at sige det på.
Okay, mange kvinder på turnéen har fortalt mig…
For jeg er bange for fødsler. Det giver mening.
I min barndomskirke var ikke engang afholdenhed nok, okay?
De fortalte om Maria.
"Ja, hold knæene samlet, og håb, Gud ikke vælger dig."
Det tilføjer et helt andet lag af frygt for fødsler.
Fødsler er skræmmende.
Hvad hvis den vender forkert eller er syg?
Hvad hvis det er Gud?
Jeg er meget bange for fødsler og har talt med mange,
som har fortalt mig, at når du presser, føles det, som om kroppen ved,
hvad du leder efter.
"Kom nu, ding, ding, ding."
Og på et tidspunkt i processen, ud over en baby,
presser du måske…
Sked du? Ja? Tak, fordi du er ærlig.
Mange tak.
Jeg har stillet det spørgsmål et par år.
Der er kun to svar. "Sked du under fødslen?"
"Ja, det gjorde jeg." "Det har jeg glemt."
"Ja, det gjorde jeg." "Det skider jeg på."
Nogle mødre taler om fødsel som at være til musikfestival.
"Jeg tog en masse stoffer.
Jeg tror, din far var der.
Jeg husker bare, jeg råbte: 'Spil min sang, bitch!'
Og de sendte mig hjem, før jeg var klar."
Første gang, jeg spurgte,, var på en komedieklub i Dallas.
En kvinde sagde: "Tre unger og har aldrig skidt."
Der var en gruppe sygeplejersker i nærheden,
som var stangstive.
De begyndte at skrige af grin.
"Alle skider, hver eneste person,
og hvis du tror, du ikke gjorde det, så løj vi sgu for dig."
Og jeg måtte se til, mens kvindens verden ændrede sig.
Som The Truman Show.
Jeg prøvede at redde stemningen.
"Tag det roligt, ven.
Selv om jeg får min fløjet hertil, skal jeg nok skide på bordet
for at vise, hvem der bestemmer."
Når jeg siger, jeg sprang ud for et par år siden,
mener jeg offentligt.
Mine venner vidste det længe før,
men jeg var vist for afslappet omkring det.
Jeg skulle have lavet et afsnit af Glee,
og jeg nævnte det bare lige.
"Jeg tror, jeg også vil date kvinder nu."
Og de sagde: "Okay."
Som havde jeg sagt, jeg var veganer.
"Okay. Vi får se. Du vil få jernmangel."
De var ikke…
De forstod det, da jeg fik min første kæreste.
Jeg begyndte at date en pige. Hun var lækker.
Jeg tænkte: "Åh gud, er jeg Pete Davidson?
Hvor høj er jeg?"
At date kvinder var det tætteste, jeg kom på at føle mig religiøs.
Mine venner brokkede sig over deres partnere,
og jeg var…
"Har I hørt de gode nyheder?
I behøver ikke leve sådan her.
Der er en bedre måde."
Engang jeg havde en kæreste, kunne de ikke holde mund.
De kom der med deres millennial-fortrydelser.
Er her nogle generation Z?
Åh gud, hold da kæft! Seriøst?
Vær søde mod mine nye venner. Okay.
Gen Z, I forstår det ikke,
for I udforsker jo jeres identitet og seksualitet.
I vil vide, hvem I er, hvad I kan.
I må forstå om os millennials,
at vi vågner og ser i spejlet og…
"Føl ingen glæde udadtil.
Så bliver mor og far vrede.
Bare vent. Vær fri i døden. Vent."
Det er vores morgenbekræftelser.
Vi har meget på hjerte. Vi undertrykker meget.
Mange kvindelige venner i trediverne og fyrrerne siger:
"Gid jeg havde datet kvinder." Men de endte med en mand, og det var det.
Så de stillede mig mange personlige spørgsmål.
"Er sex med kvinder bedre?"
"Skal jeg virkelig sige det?
Du sagde jo, det er seriøst med ham der."
"Er det virkelig så anderledes?"
Og jeg sagde: "Ja."
"Hvordan?"
Her er mit svar.
Jeg tror, den største forskel mellem sex med mænd og kvinder, er,
at når man har sex med en kvinde,
er man der hele tiden.
Ikke?
For med en mand der kan man ligesom…
Ikke noget traumatisk.
Som at sidde på bagsædet på en biltur
uden høretelefoner. "Se skyerne."
"Hvad? Det gjorde jeg, ja, absolut.
Ja! Åh gud, en stor en.
En kæmpe… Stor. Stille, men stor.
Den var stille, men dødbringende.
Jeg elsker dem. Mange tak."
Jeg faker ikke orgasmer,
for jeg synes, vores generation fik nok deltagelsestrofæer, men…
Jeg dømmer dig ikke.
Når det tager for lang tid.
Hvis du vil fake en orgasme, så er her et lille tip til dig.
Hold vejret, så længe du kan.
For når man så…
Det ser ud, som om du kom.
Selvom du bare kom… op efter luft.
Sådan slipper du af med hikke og Jeremy.
Jeg kan godt lide sex med mænd. Men…
Kan nogen virkelig lide at sutte pik?
Er der nogen, der virkelig… Godt for dig.
Bare et stille håndløft, det er smukt.
Så fint. Der er helte blandt os, godt for jer.
Jeg kan lide at sutte pik, som jeg kan lide at løbe.
Jeg er stolt af mig selv bagefter…
Men under tænker jeg: "Jeg behøvede ikke gøre det her.
Der er andre måder at nå mit mål på."
Men bagefter tænker jeg: "Wow, den menneskelige ånds kraft.
Det er virkelig et spørgsmål om attitude."
Men under:
"Folk burde kaste vand på mig for at være så modig."
Men så bagefter: "Fedt, jeg har forbedret min tid."
Vi prøver at blive hurtigere, ikke bedre.
Jeg var så bange for at gå ned på kvinder.
Så prøvede jeg det, og jeg tænkte:
"Åh gud, det var så meget bedre."
Jeg blev så vred på hele mit liv.
"Sig ikke, at al den tid kunne jeg bare have slikket is.
Og i stedet har jeg slugt sværd?
Jeg kunne have levet som et barn på stranden,
i stedet for som en sabelsluger på en mission."
Ikke at jeg er skidegod til queer dating.
Jeg møder mange forhindringer.
Jeg blev dumpet af en polyamorøs.
Har I prøvet det?
Det er nederen.
Det er som at blive fyret fra et deltidsjob.
"Du kan ikke engang arbejde her mandag og tirsdag."
Jeg ønskede ikke at date en poly. Hun var poly. Jeg var amorøs.
Men det endte faktisk med at være det mest ærlige,
gennemsigtige forhold, jeg har været i.
Jeg var så forelsket.
Hun droppede mig, fordi jeg arbejdede for meget.
Hør her, Grand Rapids.
Da jeg begyndte at date en poly,
troede jeg ikke, det ville ende, fordi min livsstil virkede ikke for dem.
I tror ikke på mig.
"Du kunne da ikke lide at være poly.
Du stråler jo af monogami.
Du onanerer vel til Bridgerton."
Og ved I hvad? Nej.
Jeg har gjort,
men jeg gør ikke.
Den joke kommer ikke med. Det er umuligt.
Nej, nej…
Det er alt for sårbart at sætte på Netflix.
Det gør vi ikke.
Medmindre det hjælper algoritmen. Vi må se.
Hvis Netflix sagde: "Hvis du kunne lide Bridgerton…"
Det kunne de godt gøre.
Tak, fordi I kommer til dette nye show.
Jeg ved, der er mange Gud-ting og bøsseting,
og mine agenter er nervøse.
Hele teamet var nervøse.
Turnéen hedder "Save Me" og handler om religion.
Min PR-agent ringede og sagde:
"Jeg hører, du vil kalde showet Prodigal Daughter,
og turnéen 'Save Me'. Super.
Bare lad være med at tage reklamebilleder,
hvor du hænger på et kors, okay?"
Nå, men vi fik fjernet de billeder.
Nej, det gjorde jeg ikke. Det var aldrig meningen.
Jeg forstår, hvorfor de troede,
at jeg bare ville lange ud efter kristendommen.
For hvis du ser mine andre shows,
så plejer jeg at bruge et par minutter på kristendommen.
Fordi jeg gennemarbejdede mange ting fra min barndom.
Og jeg var virkelig jaloux,
fordi kristendommen havde virket for andre og ikke mig.
Som psykisk syg er det ødelæggende, når nogen siger:
"Ja, jeg var også trist.
Så tog jeg Jesus ind i mit hjerte. Nu er alt godt."
"Var det bare det, du gjorde?
Sagde et digt i mørket, og nu kan du elskes.
Det er fantastisk. Godt for dig."
Det er…
Eller folk, der siger: "Jeg droppede sodavand.
Tabte 20 kilo."
"Nej, altså, det er så sejt. Jeg håber, dit fly falder ned."
Mit problem med religion er, at den kan fortolkes så forskelligt. Ikke?
Man kan sige til en fyldt sal:
"Jesus elsker jer uanset hvad."
Og mange af de mennesker vil høre: "Jesus elsker mig."
Men nogle af dem vil høre:
"Lige meget hvad?"
Og det er problemet, ikke?
Religion er enten et våben eller et værktøj.
Og hvis du bruger religion som våben
til at kontrollere, manipulere, skræmme folk,
til at føle dig bedre end alle andre,
så fuck dig. Det er ikke meningen.
Du bruger den ikke rigtigt.
Du bruger en vibrator som rygmassageapparat,
og vi griner alle af dig.
For hvis Gud eksisterer,
er det ikke for at få dig til at føle dig bedre end andre.
Han er til for at gøre dig bedre for andre mennesker.
Og livet er så hårdt.
Det, der gør dig bedre for andre mennesker,
skal du gøre.
Det er så underligt, at vi glemmer, at alle kæmper.
Alle prøver at klare sig.
Og vi dømmer hinanden.
"Kun tabere tager antidepressiva.
Kun dumme tror på Gud."
Jeg er på humørstabilisatorer, du er på Jesus.
Vi prøver alle at blive "død med farmand".
Vi prøver alle at nå derhen.
Det er fint.
Og der er mange mennesker, som bruger religion korrekt.
Min tante og onkel, mine bedsteforældre, folk i kirken her.
Der er mange, som bruger religion
som et redskab til fællesskab og forbindelse og medfølelse og trøst.
Og da jeg skrev dette show, tænkte jeg på dem.
Jeg tænkte på min familie. Jeg ledte efter positive ting,
der kom af min opvækst med kirken.
Og det mest positive, tænk, at jeg overså det først,
jeg begyndte med standup i kirker.
Sådan begyndte jeg.
De kaldte det vidnesbyrd og grinede.
Og… Nej.
Nej, det gjorde jeg. Jeg begyndte, da jeg var 16.
Og i de første fire eller fem år af min karriere,
optrådte jeg i mange kirker.
I Amerika kan man arbejde som kirkekomiker.
Du kan optræde i endnu større kirker end her, fire-fem tusind pladser,
og tjene gode penge på den måde.
Og da jeg var 21, måtte jeg beslutte,
skal jeg være kirkekomiker,
eller skal jeg være sekulær komiker?
Og jeg tror, I ved, hvad jeg valgte.
Men jeg er så taknemmelig for det grundlag for min standup-karriere.
Jeg fik så megen professionel scenetid foran tusindvis af mennesker.
Jeg tjente penge. Jeg lærte at arbejde rent og optræde overalt.
Og det tænker jeg meget på. Jeg er taknemmelig.
Og jeg ved, at mange af jer nok tænker:
"Hvor er det rart.
Hvor sødt, at du er taknemmelig.
Og vi forstår, hvad du laver med kirken og alt det.
Men nu har vi set dine ting.
Og det er umuligt, at du kunne optræde i kirker nu."
Og sagen er, at det vil jeg ikke.
Og jeg gør det nok ikke.
Men jeg kunne fandeme, okay?
Hvis jeg bliver aflyst eller noget,
så er jeg fandeme professionel og vender tilbage til kirkerne, okay?
Jeg vender skibet rundt så skide… sørens hurtigt.
Inden Helligånden får sko på. Jeg vil rebrande som aldrig før.
Jeg får kæmpestort hår, gifter sig med en mand, der leder mig.
Skriver en bog, der hedder Underdanig kone, underdanigt liv,
antager en sydstatsaccent ud af ingenting,
og ja, tager på turné.
Starten på showet er planlagt.
Det starter med et kulsort auditorium.
Så på det store lærred… Kun i megakirker.
Der er pengene.
På det store lærred en sort-hvid montage,
nok begyndende med den der Netflix-støj.
De ejer min røv de næste otte år.
En sort-hvid montage af de værste vittigheder fra mine tyvere.
"At få en fyr til at bruge kondom er …"
Fader ud til dæmonlyde.
Billedet fryser på mit unge ansigt.
Lysene kører langsomt op, mens jeg kommer ud klædt i…
Ved I hvad?
Jeg viser jer det.
Er det sådan, man får fisse?
Jeg kom så hårdt.
I skal vide, at jeg et vilddyr i sengen, okay?
Og da holdt jeg op med at tro på Gud.
Tag hjem og google "porno for kvinder", okay?
Jeg mistede min mødom sent. Da jeg var økonomisk uafhængig.
Jeg fucker bogstaveligt talt patriarkatet.
Den er våd…
Ja, jeg voksede op med Gud. Han er en nar.
Den joke lyder, som om jeg hader min religiøse opdragelse.
Så den er spot on.
Fandens også.
Ingen forældre vil se deres datter tale om depression og pik.
Tag den, Jesus.
Har nogen af jer prøvet at få en 20-årig fyr fra en dating-app
til at bruge kondom,
men det er ligesom at prøve at overbevise en 5-årig
om at tage en jakke på over hans Halloween-kostume.
Den er våd…
Tag den, Jesus.
Er her nogen, der genkender hende?
Det var mig, dengang Satan havde mig i sine kløer.
Og nogle af jer føler jer, som Josef har det med julen, lige nu.
"Lyver den luder for mig?"
Men alle elsker et comeback. Ikke?
Ikke en rebrand, men en genfødsel.
Velkommen til Prodigal Daughter-turnéen!
Folk har sendt os nogle fede queer-opvågninger.
Vi får altid figurer fra Pirates of the Caribbean.
Vi får altid Shego fra Kim Possible.
Vi får altid Robin Hood, ræveversionen.
Ja, I ved…
Folk spørger, hvad min queer-opvågning var,
og min queer-opvågning…
Jeg så videofilm af mig som barn,
og på en taler jeg med min mor, da jeg var tre eller fire.
Og kan I huske pige-hjorten fra Bambi, Feline?
Okay, Feline var åbenbart min queer-opvågning,
og vi har optagelserne.
Hvorfor er han den bedste?
Fordi han bare er den bedste!
Hvad med Feline? Er hun ikke også den bedste?
Ja, hun er meget smuk.
Hun får mig til at føle mig som en pølse på en pande.
Som en pølse på en pande?
*NIKKER AGGRESIVT*
Du godeste! Hvad betyder det?
Det ved jeg ikke.
Mange tak, Grand Rapids! Jeg kan ikke takke jer nok.
En hånd for Sophie Buddle, folkens!
Tekster af: Else Katrine Nielsen