Downloaded from YTS.BZ
ÎNTOTDEAUNA MĂ VEI PLĂCEA.
REPREZINT TOATE PĂCATELE PE CARE N-AI AVUT CURAJ SĂ LE FACI.
Official YIFY movies site: YTS.BZ
TAYLOR TOMLINSON: FIICA RĂTĂCITOARE
Mulțumesc că ați venit.
Nu era nevoie. IA e tot mai bună.
Devine prea bună. N-am încredere.
IPhone-ul meu scrie „Dumnezeu” cu majusculă fără să mă-ntrebe.
Ați pățit și voi?
Nu știu după care actualizare, dar mă întreabă:
„Te referi la Regele regilor?”
Vin roboții și ei îl iubesc pe Domnul.
Vă îngrijorează roboții?
Vă îngrijorează? Da.
V-ați uitat la oamenii din viața voastră,
la prieteni, la familie și apoi la voi și să ziceți:
„Vai!”
„Eu mă voi îndrăgosti de un robot.”
Ați fost sinceri? E OK. Voi fi eu.
De asta nu folosesc ChatGPT. Nu-s gata pentru o relație.
Mă țin tare acum,
dar în câțiva ani, când partenerii roboți vor fi la Best Buy,
da, eu voi fi aia, care, beată la o petrecere,
își va apăra soțul robot în fața tuturor prietenilor:
„Îmi pare rău. Ce e «sufletul» până la urmă?
Îl puteți defini? Așa mă gândeam.
Ți-am cunoscut soțul jalnic.
Să nu-mi spui că nu-l bagi în priză noaptea.
Bine?
E mașina pentru apneea în somn. O să moară.
În fine. Poveștile lui sunt lungi, bine?
Arată puțin respect!
Nu e air fryer. E iubirea vieții mele.
Privește-l în ochi!
Pronumele lui nu sunt ăsta/asta.
Pe tine ar trebui să te strigăm scorpie/ SCORPIE.
Sunt diferite. Una e cu majuscule.”
Ador ideea unui partener robot, că aș da-o mai puțin în bară.
Am spus „mai puțin”.
Așa e. Tot mă voi purta urât și voi fi geloasă pe un robot.
„De ce stai lângă mașina de spălat vase?
Raftul ei e mai mare decât al meu?
Se udă mai mult decât mine?
Pentru că face bule? Pot să fac și eu.
O să fac o infecție, dar dacă ai nevoie de bule…”
Am fost o iubită toxică.
Am lucrat mult la asta la terapie.
Eram un coșmar la 20 de ani. Odată ieșeam cu un tip.
Eram pe canapea. Nu ne certam.
Mi s-a părut ciudat, m-am întors…
și am spus: „Iubitule,
dacă ai afla că suntem veri.
ai vrea să te desparți de mine?”
Și el a zis:
„Da!”
Și eu am zis: „Cam repede.
Fără alte întrebări. Ieși pur și simplu?”
El a spus: „E ilegal, Taylor.”
Am zis: „Ca ciupercile halucinogene, dar am consumat.
Acum ești un cetățean model doar pentru că suntem veri?”
El a zis: „Te înșeli. Întreabă-i pe cunoscuți!”
Le-am scris celor mai fericite cupluri din agendă:
„Dacă ați afla că sunteți veri
din senin,
cu aceeași relație dintotdeauna,
dar ca veri. V-ați despărți?”
Și toți mi-au răspuns:
„Trebuie să spunem cuiva?”
I-am arătat telefonul zicând:
„Așa arată iubirea.”
Sondaj rapid…
Dacă ați afla că sunteți cu verii, aplaudați dacă v-ați despărți!
Bine, sunt mulți oameni.
Nu discutați! Certați-vă în mașină!
Dacă ați afla că partenerul e robot, aplaudați dacă v-ați despărți!
Interesant.
Aici sunt mai puțini.
Unii au aplaudat când era vorba de veri, nu de roboți.
Bine, deci ne abandonăm familia…
dar tot i-o tragem toasterului.
Bine, are noimă.
M-a stârnit „Dumnezeu” cu majusculă, căci am o traumă religioasă.
Mai are cineva?
M-am gândit eu.
Trauma religioasă înseamnă că ai crescut religios,
că nu mai ești, dar acum, când te simți bine,
te simți prost din cauza asta.
Ați avut vreodată o cădere în toiul unui orgasm?
Căderea e Iisus…
care vă stropește în față cu apă.
De asta nu spun „Doamne” când fac sex.
E ca Betelgeuse. Va apărea.
Să fie clar, nu sunt atee, nu știu ce se întâmplă.
Nici voi. Atenție, nu știe nimeni.
N-am avut niciodată certitudinea
creștinilor care zic: „Știu pur și simplu.
- Cum știi că există Dumnezeu? - Știu.”
Singura dată când am știut sigur ceva a fost când am avut diaree.
A fost singura dată.
Singura dată când am…
Și am început să mă rog.
Urăsc ambele părți.
Când zic: „Fără Dumnezeu, e întuneric, futu-i!”
Îi urăsc și când zic: „Uite adresa Domnului! Mă iubește.”
Urăsc încrederea de sine de fapt.
Nu suport lumea cu prea multă încredere.
Am o prietenă foarte încrezătoare. Atât.
Atât pot suporta în viață.
O prietenă încrezătoare.
O știți pe fata sexy dintr-a opta, care vena târziu la ore
cu un Frappuccino și-i ziceați: „Am înțeles. Mama ta te-a dorit.”
Așa e ea.
Așa că mă pot vedea cu ea doar la fiecare șase-opt luni.
Am luat prânzul acum două luni.
Mâncarea noastră a venit la masă.
Și-a trimis imediat mâncarea înapoi în bucătărie.
Știați că se poate în afara unui film?
În viața reală.
Am întrebat: „Ce are?” Ea a zis: „Avea un fir de păr.”
Un fir de păr.
Ar trebui să fie o perucă pe lasagna mea.
Chiar și așa, tot aș zice:
„Scuze, trebuia să iau fără perucă.
Eu… Nu, înțeleg că e de decor.
Mă cam stârnește în acest climat politic, dar…
Dar înțeleg. Pare naturală. Mulțumesc, chef. O dau într-o parte.”
Nu-s mai deșteaptă ca oamenii religioși.
Urăsc când ateii le vorbesc pe ton superior credincioșilor.
Am crezut multe prostii în viață.
Dumnezeu nu e în top trei, bine?
Am crezut în tipii înalți.
„Cântă la chitară, e drăguț.” Sunt proastă, OK?
Când rudele mele religioase pomenesc de Dumnezeu:
„M-a ajutat în cei mai grei ani din viața mea,”
îmi zic: „Așa vorbesc despre Gilmore Girls.”
Sunt o idioată.
Și scriu cu G mare.
Mă asigur de fiecare dată.
Așa e. Da.
Știu mulți creștini, mulți care se roagă pentru mine,
ceea ce nu iau personal.
V-a spus cineva că se roagă pentru voi
fără să știți la ce se referă?
„Te anunț că mă rog pentru tine.
Poftim?
Nu-s bolnavă.
Da? Mă rog și eu pentru tine. Ce zici de asta, Bev?
Am auzit că ai nevoie, târfo.
Domnul mi te-a tot adus în suflet.
Zi-i să mă scoată din sufletul tău, că mă descurc.
Nu știu ce ai auzit după slujbă,
dar era o problemă de familie.
Voi pune geamuri fumurii la dubă.”
Am mulți creștini cool în viața mea.
Ei adoră să-ți spună că sunt așa.
Da. Le place să înjure în fața ta.
Îmi zic: „Înțeleg de ce ai îndoieli. Mă uit și eu la știri.
S-a dus dracului totul.”
Apoi se uită la tine ca să-i aprobi.
Am un unchi pastor. Un tip tare.
E modest, așezat.
Nu un idiot de la o biserică mare, în adidași scumpi
și cu o carte cu fața lui.
Când văd un pastor în turneu cu cartea, zic: „Omule.
Nu promovai deja o carte?
Nu știu… eu doar…
De câte bestsellere ai nevoie, Joel?”
Unchiul meu e cool. E singurul care înțelege ce fac.
Avem slujbe similare.
Ambii schimbăm vieți aici, în weekend.
Nu-i place când o spun.
Nu-i place. Mereu încerc să vorbesc despre muncă.
Zic: „Jim! Cum a fost spectacolul?
E prima slujbă, Taylor.”
Zic: „Am văzut c-ai fost huiduit aseară.”
Zice: „Striga «Amin» și «Aliluia» ca să mă aprobe.
Cel mai rău șicanator, Jim, pentru că te susține
dar tot îți strică ritmul, știi?”
Zic: „Și eu donez zece procente din venit.”
Zice: „Cui?”
Zic: „Impresarului meu, dar tot zeciuială e.
Glumesc, Jim. Știu că nu facem același lucru.
Dar gândește-te!
Eu îi fac să se simtă vinovați sâmbătă.
Tu îi salvezi duminică.
Eu ți-o ridic la fileu.
Cu plăcere!
Am ajutat.”
Unchiul Jim e un pastor grozav.
E foarte progresist. Ține predici interesante.
N-am avut un pastor ca Jim în copilărie.
Aveam un pastor simplu, care aborda doar trei teme.
Avea trei mesaje.
„Ești iertat.”
„Căsătoria e grea.”
„Crăciun fericit!”
Acestea erau.
Îi compătimesc pe pastori de Crăciun și de Paște,
căci sunt săptămâni mari la biserică.
Sunt săptămâni de recrutare.
Atunci toată lumea apare din senin.
Atunci vin creștinii care nu dau pe la biserică.
Îi vezi pe nemernicii ăia de două ori pe an
și trebuie să-i impresionezi ca să-și facă abonament săptămânal.
E multă presiune.
Și ca pastor de Crăciun și de Paște, nu poți fi creativ.
Nu poți să faci ciudățenii,
nici un show acustic,
ci să cânți hiturile.
Trebuie să spui poveștile, nu?
Paștele e mai palpitant decât Crăciunul.
Paștele e răstignirea și învierea lui Iisus Hristos.
De acolo e marfa noastră.
Ați văzut-o.
E un mort pe ea, dar e de bun gust cumva.
Te gândești la moarte.
„Sper că voi muri într-un fel care dă bine pe bijuterii, nu?”
Când v-a murit bunica, ați zis: „Pe brățară cu ea”?
Nu, el e foarte emblematic acolo.
Nu mai fac asta. Îi știm toți poziția.
Dar Paștele e o poveste grozavă. E multă acțiune, nu?
Sunt răstignirea, învierea.
E Iisus în floarea vârstei, la 30 de ani, musculos.
Trădat, ucis, înviat.
Practic, e Amurg.
E o poveste sexy.
Glumă. Amurg e al mormonilor.
Nu le luați asta, bine?
Nu beau cafea. Trebuie să-i trezească ceva.
Crăciunul nu e la fel de palpitant.
Nașterea lui Iisus începe în forță.
Coboară un înger, îi spune Mariei:
„Ești virgină, dar ești gravidă cu fiul Domnului.”
Apoi îngerul trebuie să-i spună iubitului ei, Iosif,
căci „Crede femeile” nu era la modă atunci.
Îngerul a zis: „E Dumnezeu acolo. Promit.”
Și apoi? Apoi îngerul pleacă.
Apoi e doar o plimbare lungă până la un staul.
Cam despre asta e vorba de Crăciun.
Iisus abia e prezent.
Vine la sfârșit.
Nu face magie.
E nasol.
Iisus e scena de după generic dintr-un film Marvel.
E degeaba.
E nasol.
Într-un an, pastorul a înflorit povestea de Crăciun.
A zis… Credea c-a găsit o perspectivă nouă.
A spus: „Știți,
mereu spunem repede povestea Crăciunului, nu?
Fiindcă o știm cu toții bine.
Dar dacă vă gândiți cu adevărat
la cum a fost pentru Fecioara Maria…”
Toate femeile au făcut…
Și toți bărbații au făcut:
„Nu!
Care era Maria? Recipientul?
Gaura în care l-am băgat pe Domnul?
Te referi la smirna lui Iisus?
La cămăruța lui Christos?
La sacul salvatorului?
Te referi la plasa profetului?”
Și tot așa, dar trebuie să continuăm.
Dar e un joc distractiv după cearta pornită de la gluma cu verii.
Predica din perspectiva Mariei a fost așa de bună,
încât a ieșit bucuros anul următor.
„Am discutat cum s-a simțit Maria
când a aflat că e gravidă.
Dar v-ați gândit vreodată cum s-o fi simțit Iosif?”
Și toți bărbații au spus: „În sfârșit! Mă regăsesc!
Și eu cred că târfele mă mint!”
Iosif era logodnicul Mariei.
Nu cred că toți știți poveștile din Biblie.
Când crești la biserică, zici: „Toți le învață.”
Nu. Unii copii își trăiau copilăria, pe biciclete.
Da.
Cine de aici n-a mers la biserică,
n-a crezut sau n-a fost religios?
Toți din spate. Are sens.
Păreți foarte împăcați.
Păreți tare relaxați, dar cum deosebiți binele de rău?
Cum de nu omorâți oameni?
Unii creștini vorbesc așa. Tata în copilărie:
„Dacă n-aș fi creștin, aș fi la închisoare.”
Și eu am zis: „Vai, am șase ani!
Hai să citim povești de seară mâine, nu gândurile întunecate ale tatei!”
Unii creștini zic: „Dacă tatăl din cer, nu m-ar ține în arest la domiciliu,
aș avea mâinile pătate de sânge.”
Și tu zici: „Bun. Hai să stăm doar în grupuri!”
Dar dacă n-ați crescut la biserică, nu știți nimic din Biblie.
Nu vă mai fac de râs. Mi-am învățat lecția.
Odată, am întrebat pe cineva, s-a panicat și a zis VeggieTales.
Ceea ce seamănă, dar m-a făcut să râd tare.
„Cine l-a trădat pe Iisus?
Roșia Bob!”
Îmi amintesc că a sărit și a spus: „O să mori, Iisuse.”
Glumesc.
Nu, n-au arătat răstignirea în VeggieTales.
N-ar face asta.
E o nebunie. E prea sumbru.
Și fără brațe, deci cine o să…
Cine o să joace în finală?
Vor pune morcovi mici pe Larry?
E o nebunie. Nu putem face asta.
Chiar dacă n-ați crescut în biserică, știți Arca lui Noe.
E aia mare a noastră.
E pe copertele tuturor cărților de colorat.
Da. Arată ce dezastru e Biblia,
căci citim Arca lui Noe și ne spunem:
„E povestea pentru copii.”
Povestea asta e sumbră tare.
Dumnezeu îi îneacă pe toți copiii căci erau enervanți.
Și noi spunem: „Da, să pictăm scena asta pe pereții camerei copilului!
Vino aici, micuțule! Astea sunt animalele pe care nu le-a înecat.
Ce căluț norocos
care merge pe corabie cu o prietenă!”
E curcubeul. Poate ei cred că îl salvează curcubeul.
Dumnezeu i-a trimis lui Noe, care avea probleme cu încrederea,
curcubeul ca o promisiune că nu va mai inunda planeta,
ceea ce mi se pare partea cea mai sumbră.
Curcubeu după o inundație.
Parcă i-ai lua cuiva un inel după ce-l împingi pe scări.
E o nebunie.
Când văd un curcubeu, nu la gay mă gândesc,
nici la ploaie, ci la Dumnezeu cum zice:
„Nu i-am ucis pe toți.”
Unii nu-și dau seama că Arca lui Noe e din Biblie.
Am întrebat: „Știi povești din Biblie?
- Niciuna. - Pe aia cu Noe?
O știu.”
Atât de mult s-au infiltrat poveștile biblice în cultura pop.
Un amic a zis că știe Fiul risipitor.
Zic: „Știi povestea?”
A zis: „Nu, cred că era un spectacol sau așa ceva.
Am auzit termenul.”
Dacă nu știți povestea, e o poveste pe care o spune Iisus
în Biblie ca să dea o lecție.
În poveste,
e un tată bogat și are doi fii.
Fiul cel mare face totul cum trebuie,
iar fiul mai mic zice: „Vreau bani acum.”
Tatăl zice: „Nu așa funcționează moștenirea.
Sunt în viață, dar poftim!”
Îi dă fiului mai mic banii.
Nenorocitul își ia tălpășița.
Am zis că am trei frați mai mici?
Nenorocitul ăsta își ia tălpășița.
Cum spun ei?
„Risipește averea trăind necuviincios,”
adică: „cheltuie toți banii pe Bitcoin și dansuri în poală.”
Apoi are tupeul să se întoarcă după ani și să spună: „Scuze, tată!
Ți-am pierdut toți banii. Sunt nasol.
Pot reveni?”
Și fiul cel mare probabil a zis: „Da, în sfârșit! Distruge-l!”
Și tatăl zice:
„Copilul meu e acasă!
Doamne, să-i dăm o petrecere mare!”
Știu că noi, frații mai mari, avem diaree acum.
Știu că vouă, fraților mari,
vi s-a urcat anusul în corp de supărare.
Cei din Biblie nu vă pot face rău.
Sunt morți de multă vreme, bine?
Aproape am terminat.
Fiul cel mare e supărat.
„Tată, am făcut mereu totul cum trebuie
și nu mi-ai dat nicio petrecere.”
Interesați-vă! Zice asta!
Și tatăl spune: „Da, ești grozav.
Te iubesc.
Dar fratele tău
se pierduse și acum și-a revenit.
Așa că sărbătorim.”
Dacă întrebați un pastor despre ce e vorba,
va zice că e vorba de cum poți să trăiești în păcat
și să-ți pierzi calea,
dar te poți întoarce la Domnul și te va ierta.
Dacă mă întrebați pe mine despre ce e vorba,
vă voi spune că e vorba de faptul că Iisus era singurul fiu.
Am crescut la biserică. Văd povești biblice peste tot.
Uite unele mișto!
Povestea cu 200 de prepuțuri?
O știți pe aia? Nu? Da?
Taie firul în patru.
Deci…
David voia să se însoare cu fiica lui Saul.
Saul a spus: „Doar dacă-mi aduci
prepuțurile a 100 de dușmani de-ai mei,”
ca un adevărat scorpion, nu?
Cine are 100 de dușmani și se gândește la prepuțurile lor?
Cineva sigur s-a născut în noiembrie.
Saul a zis: „Adu 100 de prepuțuri și vorbim.”
David a ieșit,
s-a întors cu 200 de prepuțuri, și de aici vine și expresia:
„Dacă ar vrea, ar face-o, doamnelor.”
Da. Nu e de pe TikTok. E din Biblie.
Și Iov?
Ați auzit de Iov?
Iov. Sunt fani de-ai lui Iov în sală.
Iov din Biblie îl adora pe Dumnezeu.
Dumnezeu și Satana vorbeau.
Nu știu de ce, dar uneori îți suni fostul
și toată lumea întreabă: „Ce faci?” Nu?
Așa că Dumnezeu și Satana vorbeau.
Satana a spus: „Am observat că Iov te iubește mult.”
Și Dumnezeu a spus: „Da.”
Satana: „Sigur nu te-ar iubi la fel de mult
dacă l-aș sâcâi.”
Și Dumnezeu a zis…
„M-am plictisit. Să văd ce poți!”
Satana s-a dus și i-a distrus viața lui Iov,
dar Iov nu s-a dezis de Dumnezeu.
Pe asta se bazează Cum să scapi de un tip în 10 zile.
Matthew McConaughey e Iov.
Kate Hudson e Satana.
E cineva care a crescut religios,
dar nu mai e religios?
Sunteți la locul potrivit.
Cine a convertit oameni?
Cine a răspândit cuvântul Domnului?
Tot mai puțini acolo.
E greu. Mulți dintre noi nu ne-am făcut temele.
Ai convertit oameni, dar nu mai ești religios?
Bine, simți vreodată…
Întrebare pe bune.
Simți vreodată că ar trebui să-i suni pe oamenii ăia?
Din politețe.
„Mai știi când am zis «pentru totdeauna»? Nu știu.”
Dacă oamenii ăia ajung în rai:
„Sponsorul tău nu e acolo, așa că nu știam că vii.
Ești sigur?
Poate te ignoră.
Ne pare rău.
Pe bune, trebuie să te duci în iad. Scuze!”
Eu n-am convertit pe nimeni.
Vorbeam cu un mormon.
Am zis: „Voi salvați oameni.”
El a zis: „Da, botezul morților.”
Știți ce înseamnă? Eu nu știam.
Se pare că, în mormonism, uneori, convertesc oameni după ce mor,
ceea ce reduce presiunea de a converti oameni vii, nu?
Când zicI: „Crezi în Dumnezeu?” și ei zic: „Nu.”
Și tu zici: „În regulă. O să așteptăm.”
Imediat ce mor, spui:
„Bim-bam-mormon!”
Așa duci un suflet în rai, nu-i așa?
Cum încerci să aerisești baia iubitului de pe Hinge.
Dacă nu râdeți, sunteți căsătoriți. La naiba cu voi, gluma nu e de voi.
Căcați-vă cu ușa deschisă! Unii din noi iau chibrituri.
Peste tot!
Problema mea cu biserica nu era că voia să salvăm oameni,
ci că nu ne lăsa să ne susținem punctul de vedere.
Crescând în biserică, spuneați:
„Ce nasol când Dumnezeu a făcut asta în Biblie!
În Vechiul Testament.
A fost înainte să se lase de băut.
Acela era un alt Dumnezeu.
Era cam curvar atunci.
I s-a născut fiul și s-a schimbat.
El zice: «Eram într-o frăție.
Normal că înecam oameni.»
Oamenii se schimbă.”
La orice întrebare fără răspuns, răspundeau la fel.
„E o întrebare grozavă,
îl putem întreba pe Dumnezeu când ajungem în rai.”
Dacă ai fi Dumnezeu, cât de supărat ai fi
dacă ți-ar trimite oameni cu întrebări pentru tine?
Ești Dumnezeu. Ai făcut totul.
Vrei să faci doar partea cu raiul.
Și acum, când moare cineva, trebuie să faci
o conferință de presă?
Ori de câte ori moare cineva, spui: „Bun-venit în rai!”
„Când moare un copil, și n-a fost convertit,
ajunge în rai?”
„N-ai trimite un copil în iad, nu-i așa, Doamne?”
Dumnezeu zice: „La naiba…
Serios, frate? Ești în rai, omule.
La Disneyland zici: «Sper că toți angajații primesc beneficii?»
Taci!
Strici distracția.
Da, copiii sunt în rai.
I-am făcut muți pe copii ca să ne putem bucura cu toții de rai.”
Asta e sumbră. Știu.
Am un umor negru, căci am crescut la biserică.
E un loc sumbru.
Duminica, te duci într-o sală unde mesajul e:
„Așa-i că va fi tare când vom fi morți cu Tati?”
Asta e biserica.
„De-abia aștept să mor cu tata.”
Asta e biserica.
Nu pot învinui doar biserica.
Am avut un părinte care a murit foarte tânăr.
Eu și frații mei avem toți umor negru.
Vorbeam cu fratele meu, Brinn.
Știți cum e când frații își amintesc momente din copilărie?
Vă vedeți și ziceți: „Uite ce-mi amintesc eu!
Tu ce ai?
Bine, să analizăm toate astea
și să ne dăm seama ce dracu' s-a întâmplat cu noi acolo!”
Eram acasă și ne aminteam evenimente.
Și am spus:
„Vă amintiți grupul de sprijin la care am fost trimiși
pentru copiii cu părinți morți de cancer?”
Și Brinn a spus: „Da.
„Vă amintiți
cum nu toți părinții muriseră încă?”
Da, unii dintre ei încă aveau…
Cred că ne-ar fi putut pune în camere diferite.
Poate unii să fi purtat tricouri și alții, nu.
Dar nu, spuneau:
„Crăciun prezent, Crăciun viitor, discutați!
Urmează să se întâmple ceva.
Știți ce.”
Nu asta mi-am amintit.
Mi-am amintit
că era un copil acolo al cărui părinte nu murise.
Unchiul lui murise.
Și…uite ce e!
Nu vreau să fiu scorpie,
dar mama noastră murise.
Și cred că…
hârtia bate unchiul.
Știți ce zic? Adică…
Copilul ăsta avea părinți. Nu era Omul Păianjen.
Unele pierderi te schimbă pentru totdeauna
iar altele sunt unchiul tău.
Adică, ce…
Când un părinte moare tânăr, te gândești la moarte mai mult ca alții.
Eu așa fac.
Tind să mă gândesc la cel mai rău scenariu posibil.
Fac o catastrofă din orice constant,
ceea ce mi-a afectat multe relații.
Ieșeam cu un tip. Am zis:
„Când nu primești răspuns de la mine câteva ore,
te sperii că mi s-ar fi putut întâmpla ceva rău?”
Și el a zis: „Nu.
Mi-e teamă că ești supărată pe mine.”
Bărbații ar prefera să fii moartă decât să fii supărată pe ei.
Bărbații preferă să fie în doliu.
Ăsta e adevărul.
Dacă un tip ratează cinci apeluri de la soție, zice:
„Sper că e paramedicul care a găsit-o.”
Și eu aș vrea să nu funcționeze gluma.
Știți ce mi se pare amuzant la bărbații care își ucid soțiile?
Stați!
E amuzant că ei cred că vor scăpa nepedepsiți.
Le-aș zice: „Omule.
N-ai plănuit niciodată nimic…
în toată viața ta.
N-ai făcut nici măcar o rezervare pentru cină,
iar acum o să ascunzi un cadavru?
E o mare călătorie inaugurală pentru organizarea de evenimente.
Începe cu un picnic!”
Cred că mult timp am fost foarte speriată de moarte.
Asta când nu tânjeam după ea, desigur.
Depresie în sală! Slavă Domnului!
Am făcut gluma în Suedia și se holbau.
Ziceau: „Tristă fără motiv? Cum?”
Nu pricepeau.
Europenii n-au înțeles multe.
„Dumnezeu? Avem asigurare medicală.
Vă dau Dumnezeu în loc de sănătate?
Nu pare să fie la fel.”
Dacă ai depresie, ai o relație complicată cu moartea.
Vezi în moarte Fantoma de la Operă.
Deseori zici: „Mă sperie.”
Dar uneori te gândești: „Partea aia a feței lui e cam sexy.
Sincer, aș putea trăi sub pământ. Nu știu.”
Zona asta e tristă.
Am încercat să-mi înfrunt frica de moarte.
Mi-am făcut testamentul căci mulți prieteni se căsătoreau.
„Vreau să semnez un document înfricoșător.”
Am învățat că dacă n-ai testament, trebuie să-l faci cu un profesionist.
Notița scrisă pe telefon când sunt turbulențe
nu va fi acceptată.
Ei m-au învățat.
Credeam că e în regulă. Nu.
Uite ce am învățat!
Nu știam asta.
Dacă mori pe neașteptate,
cele mai apropiate rude în viață sunt ai tăi,
nu frații tăi, cum credeam, proastă fiind.
Dacă mori pe neașteptate, părinții tăi vor moșteni tot ce ai
dacă nu îi dezmoștenești în scris,
ca nemernicul răutăcios care ești, nu?
Știu că unii dintre voi vă ziceți: „Mă rog.”
„Nu am o relație bună cu părinții mei,
dar nu au ce să moștenească de la mine.”
Ai televizor?
Crezi că tatăl tău de rahat
merită un televizor în plus?
Moartea ta ar trebui să fie ca Prețul corect pentru el?
Prostii! Cheamă un avocat!
Am decis multe când am făcut testamentul.
Cine să mă deconecteze de la aparate dacă-s în comă.
Mi-am ales fratele, pe Brinn, căci el mă va moșteni.
I-am zis: „Lucrează pentru ei,” știți?
Am zis: „Tu decizi când îți intră banii.”
A zis: „Dacă ești în comă și nu răspunzi la tratament,
ce vrei să fac? Cât să aștept?”
Am zis: „Uite ce!”
„Vreau să începi Parks and Rec de la început,
și să-l redai toată ziua și toată noaptea în rezerva mea.
Dacă ajungem la finalul serialului și încă nu m-am trezit
pornește La Birou!
Și, când Steve Carell pleacă, omoară-mă!
Nu mă obliga să-l văd pe Andy ca manager! Nu-mi mai face asta.
Nu face asta!”
A trebuit să decid ce să se întâmple cu rămășițele mele.
Ați decis ce să se întâmple cu corpurile voastre?
Da? Ce facem?
O capsulă-copac?
Da, e drăguț. Îmi place că spuneți „capsulă copac”.
Uneori, o fată zice: „O să fiu un copac!”
Și trebuie să-i explici „Nu poți fi copacul.
Ești mâncare pentru el.
Ești ca mama lui la concursul de miss.
«Haide, iubitule!
Fii ce nu pot fi eu», nu?”
Capsula-copac e tare.
- Ce mai e? - Donație pentru știință?
Cineva a spus… Ce?
Pentru știință!
Pentru știință.
Care parte a științei?
La ce domeniu ne gândim?
Medicină.
Bine, ai ales medicina,
dar nu un domeniu anume?
Nu „să ții totul deasupra gâtului.”
Întreb dacă să le dăm pe mână unor studenți…
cadavrele noastre?
Să le spunem: „Uite o grămadă de găuri!
Voi decideți ce e știința”?
Nu prea cred.
Le-aș lăsa instrucțiuni clare.
Atât vreau.
Vrea cineva să fie incinerat?
Da? Bine. Sper că știți deja unde vreți să împrăștiați cenușa.
Uneori, oamenii spun: „Nu știu” și așa ajung
într-un loc ciudat.
Cenușa ta va ajunge în suportul de pahare din portiera șoferului.
Acolo te uiți uneori și te întrebi:
„Era un latte cu lapte de ovăz aici?”
Cel mai bun răspuns recent,
un tip a strigat: „Înmormântare pentru vikingi.”
Da. Un tip a strigat: „Înmormântare pentru vikingi!”
Și am zis: „Bine, E în regulă dacă vrei asta.
Sper că ai un nepot pe care să-l trimiți în tabără,
care să poată ținti.”
Pentru că e greu de țintit.
Barca devine tot mai mică cu atât se îndepărtează.
Dacă ratează, nu e înmormântare de vikingi.
E doar un mort într-o barcă.
Și nu e la fel de festiv, nu?
E Contează pe mine 2.
Eu aș vrea să fiu incinerată,
căci îmi place ideea de a deranja familia după moarte.
Mă distrează.
În primul rând, cine va refuza să-ți ducă cenușa acasă?
Cine ar spune: „N-aș putea. Nu e loc la mine acasă.
Avem destule cești bântuite.
Bună încercare. Du-mă acasă! Sunt tare mică.”
Dacă vrei ca familia să te împrăștie,
în funcție de ce simți pentru ei, acolo îi trimiți, nu?
Dacă îi iubești, zici: „Vreau să mă împrăștiați în Hawaii
timp de șapte zile de concediu. Asta mi-ar plăcea.
Vă iubesc.”
Dacă nu-ți place familia ta:
„Ați fost în Toledo?
În ianuarie?
De fapt, nu, vreau s-o faceți între Crăciun și Anul Nou.”
Mama a fost incinerată.
Și după ce a murit mama, tata s-a recăsătorit.
Când tata s-a recăsătorit, i-a dat cenușa mamei bunicii
pentru că se întoarce la expeditor, cred.
Așa e. Îmi pare rău.
Se întoarce la producător. Asta e.
Raționamentul lui a fost: „Mă recăsătoresc,
și nu o pot duce în casa altei femei.”
Ca fiică a lui, am zis:
„Ba da, poți.”
Dar acum, ca femeie adultă, zic: „Nu poți.”
Am ieșit cu tipi hetero. Nu-mi place când își urmăresc fostele pe Instagram.
Îmi spuneți că, dacă el ar aduce o pungă cu oasele ei
și ar zice: „Asta rămâne sub televizor,”
eu ar trebui să zic: „Tare”?
Nu, aș fi cel mult pasiv-agresivă.
Aș arunca în veceu o linguriță din ea în fiecare zi. Doar...
Într-o zi, el ar zice: „Urna pare mai ușoară.”
Aș zice: „Poate a slăbit.
Nu râde de greutatea urnei, iubito!”
Știți ce e amuzant? Nici măcar nu mai cred asta.
Poate când eram mai tânără.
Când ești singur la 30 de ani, nu-ți pasă prea mult.
Vrei pe cineva care nu te va deranja.
La 20 de ani, eram nesigură și toxică. Ziceam:
„Trebuie să fiu prima și singura iubire a cuiva,
unica lor soție.
Trebuie să fiu cu cineva care nu se uită la filme porno.”
Acum zic: „Freacă-ți-o cu gândul la răposata, e OK!
Îi pui oasele sub televizor?
Spectacolul meu e la televizor?
Atunci e perfect.
Pune acolo câte târfe vrei!
Vom urmări Iubire pe nevăzute în familie.”
Dustin, amicul meu, mi-a spus:
„Dacă te-ai mărita cu un tip care mai e îndrăgostit de soția moartă?”
Și am zis: „Nu se mai întoarce. Ce am…
Asta e treaba lui.”
„Încuie-te în baie, miroase-i cămășile, plângi,
dar mergem la Chili's la 17:00.
Și cuponul e pentru doi, nu trei.
Așa că descarcă-te, iubitule!
Masturbează-te în urnă dacă vrei!
Când viața îți dă lămâi,
fă ciment sau ce vrei. E…”
E romantic!
Mai poate înghiți o dată.
Să vă fie rușine că râdeți la asta!
Cred că frica mea de moarte m-a propulsat pe plan profesional.
M-a făcut dependentă de muncă.
Am avut două slujbe cu normă întreagă în ultimii ani.
Turnee, stand-up în weekend
și am fost gazda unei emisiuni numite After Midnight.
Mulțumesc.
E foarte drăguț.
Am învățat multe, am lucrat cu oameni grozavi.
Aveam o asistentă de platou pe care nu o vrusem.
E riscant să ai pe cineva a cărui slujbă e să-ți aducă gustări.
În prima zi: „Ai un încărcător?”
Apoi, „Pot să iau o apă LaCroix?”
Ca s-ajungi la: „Mă poți ține de mâini până adorm?”
Pe a mea o chema Molly.
Era incredibilă.
Molly era așa de bună la ce făcea, încât voi muri singură,
căci standardul de grijă în relații
e dat de Molly, bine?
Uite cât de bună era!
În prima zi la studiourile Paramount,
am parcat pe locul meu
și creștea un tufiș mare în dreptul portierei șoferului.
Nu mare. Doar cât să-ți facă ieșirea un pic grea.
Câteva albine bâzâiau, așa că am făcut…
înainte să spun: „Îmi pare bine, Molly.”
Atât s-a întâmplat.
Nu m-am plâns de tufiș.
N-am raportat tufișul nimănui.
Molly a văzut cum tufișul m-a atins puțin.
A doua zi, am intrat în parcare, am parcat
și tufișul dispăruse.
Am întrebat: „Molly, i-ai pus să taie tufișul?
Da, și i-am pus să dea cu spray pentru albine.”
Am zis: „Bine,
nimeni nu se pune cu Molly.”
A pus golanii pe tufișul ăla, la propriu.
Nu puteam spune nimic în preajma ei.
Nu știam ce va face.
Nu puteam spune într-o marți: „Dave mă deranjează azi,”
pentru că miercuri, aș fi întrebat: „Unde e Dave?
E cu albinele, Taylor.
Ai tresărit în fața lui așa că m-am ocupat de el.”
La primul job în corporație, m-a instruit HR-ul.
Pentru prima dată. Nu există HR în stand-up.
De fapt, e invers.
„Hărțuiești oameni? Bravo, începe un podcast!”
A fost un training distractiv.
Știați că aveți voie să v-o trageți cu alții la job?
Pe colegi trebuie să îi duci altundeva.
Credeam că toată lumea de la muncă îmi e interzisă sub aspect romantic.
Potrivit lui Jill de la HR?
„Poți ieși cu oricine, dar spune-ne!”
Am zis: „Ca să le spui șefilor.”
Și ea: „Nu, trebuie doar să ne spui.” M-am gândit
cine sunt ciudații ăștia de la resurse umane
care zic: „V-o puteți trage,
dar trebuie să ne spuneți totul”?
„A fost bine?”
Ai poze pentru PowerPoint?”
Prezentarea era distractivă, analizai scenarii:
„Potrivit sau nepotrivit?”
Alertă, toate sunt nepotrivite. Nu știam.
Credeam că ar trebui să inspire dezbateri.
Nu, sunt refuzuri clare dacă știi ce faci.
Aveam propriul curs de HR.
Sigur știau că-s veriga slabă de pe platou.
Îl făceau la machiaj.
Eram eu, Deb și Havana, coafeza și machieuza.
Jill parcurgea scenariile.
„Bine, scenariul numărul unu.
Kyle îi zice lui Sharon de ziua ei:
«Orice vârstă ai avea, tot aș face-o cu tine» și-i face cu ochiul.
E potrivit?”
Și noi am zis:
„Ai o poză cu Kyle?
Urmează? Cât de înalt e? Cum miroase?
Ce are? Câți ani are Sharon? Ovulează?
Nu avem suficiente informații să răspundem la întrebări, Jill.”
Când apar într-o emisiune TV, îmi place
că cenzurează cuvintele obscene și taie chestiile deocheate,
deci se pot uita și bunicii mei religioși
și îi oripilează mai puțin ca stand-upul meu.
Nu spun că bunicii mei nu mă susțin. Chiar o fac.
Cred că se descurcă bine
când caută să înțeleagă de unde le vin nepoții agnostici.
Nu suport când oamenii sunt prea duri cu bunicii.
Dacă bunicii tăi încearcă să te înțeleagă,
fii îngăduitor dacă greșesc termenii!
Când zic: „Bunica nu-mi ține minte pronumele,”
întreb: „bunica ta își amintește adresa ei?”
Are probleme mai mari. O așteaptă lumina.
Știți câți ani au bunicile voastre?
Eu, nu. A mea are 62 de ani de 40 de ani.
Și faci mai multe poze cu bunicii ca niciodată.
Sigur ei știu de ce și sigur nu se simt bine.
Bunicii mei au fost cel mai bun exemplu de creștinism făcut bine.
Sunt oameni iubitori, iertători, care nu judecă.
Eu și frații mei suntem agnostici. N-am crescut cu acel creștinism,
ci doar în casa noastră creștină.
Când crești cu ceva care-ți face rău,
nu vrei acel lucru în casa visurilor tale când ești adult, nu?
Nu port curele, n-am linguri de lemn.
Nu e o coincidență, bine?
Slavă Domnului, am fost abuzați ușor.
Am făcut și gluma asta în Suedia
și am crezut că vor suna la poliție.
Nu e nimic mai rău decât să recunoști în fața unui public c-ai fost lovit
când toți au fost cocoloșiți. E umilitor.
Nu țin ce mi-a făcut rău în copilărie.
Biblii, curele, Podul către Terabithia.
Sper ca autoarea să vadă asta și să-mi ceară scuze personalizate.
Cred că atunci când crești într-un mediu înfricoșător, religios,
petreci mare parte din tinerețe
descâlcind personalitatea ta de cine voiau ei să fii.
M-am declarat queer în ultimii doi ani și…
Mulțumesc.
Ce drăguț din partea voastră, căci vă zic,
zicând că ești bisexual la 30 de ani, îi spui unui chelner:
„Apropo, e ziua mea.”
Și el îți spune: „Tare, cântă-ți! Ești adultă.”
Zici: „Dar am avut curaj. Mi-am dezvăluit orientarea.”
Și ei zic: „Da, dar nu era niciun obstacol, nu?”
O făceam mai devreme, dar am trei frați queer
și mi-o luau înainte.
Ieșeau ca niște cârtițe.
Când ieșea câte unul,
îmi ziceam: „Încă șase luni de heterosexualitate pentru mine.”
Am ezitat să mă declar bisexuală,
pentru că e ca un stigmat.
Când spui că ești bisexual, mulți oameni cred că ești bun la sex,
iar eu nu sunt.
Și refuz să fiu mai bună.
Nu mai învăț trucuri noi.
Am împlinit 30 de ani și am zis: „Închide!”
Așa cum a spus Iisus: „S-a terminat.”
Apăs pe „Salvare progres.”
O să mor la nivelul ăsta.
Dar nu voiam să pătez marca bisexualității.
N-am vrut să stric echipa.
Am mulți prieteni queer care sunt deschiși și liberi cu sexualitatea lor.
E distractiv.
Am atâtea Samanthe în grupul meu de prieteni!
Sunt distractive, mă inspiră,
dar cred că avem nevoie și de modele gay pudice.
Mai mulți gay pudici care să spună:
„Și eu sunt bisexual. Sunt atras de voi toți
și n-am încredere în nimeni.
Aș face-o cu voi, dar n-o s-o fac.”
Te temi să spui că ești bisexual
cum te temi să spui că vrei să te sinucizi.
Mereu unii vor spune: „Dacă nu o faci, vrei doar atenție.”
Știu.
Știți cine adoră gluma aia? Oamenii queer. O înțeleg.
Oamenii hetero zic: „Doamne, câte cuvinte triste!”
Ceea ce e corect.
Fără supărare, heterosexualilor!
Recunosc, mă bucur că bărbații hetero nu mai sunt singura mea opțiune.
A fost sumbru. A fost greu.
Și nu pentru că sunteți oameni răi, e greu să comunici cu voi.
Am încercat.
Am fost la terapie de cuplu cu mulți. N-am fost măritată.
E jenant.
Știți ce jenant e
să te separi de cineva cu care ai fost la terapie?
Pentru restul vieții,
știi informații inutile despre copilăria unui tip.
„Bine, o să știu tot restul zilelor mele
ce-l enervează pe Michael. E nasol.”
Nici despre viitorul nostru n-am căzut de acord cu iubiții mei.
Voiam doar să adopt dacă hotăram să am copii.
Cei cu care eram ziceau:
„Ori îmi seamănă, ori îl mănânc.”
Toți tipii.
N-am fost niciodată tată, poate e adevărat, nu?
Un fost ar fi folosit o mamă surogat.
Îi surâdea ideea. Și mie îmi place.
Câtă încredere! „Poți să ții ăsta nouă luni?
Sunt foarte ocupată. Mă sună cineva. Nu mânca pește!”
Te întorci după nouă luni, au mațele afară,
tu ești coafată.
Zici: „Mulțumesc mult.
Mulțumesc.
Strălucești, curajoaso. Banii-s pe noptieră. Cinci stele.
Pa!”
Îți zici: „Ce greu!
Data viitoare, cer livrare fără contact.”
„Ești la casa bună.
Lasă-l pe verandă, fă o poză! Îl iau când pleci.
Nu, ești la casa bună.
Dacă aș fi fost extrovertită, l-aș fi făcut eu.”
Nu știu dacă mai vreau copii.
Mă răzgândesc atât de des,
că uneori vreau să-mi leg trompele
căci, în privința reproducerii, mă simt
ca apa turnată pe negrese din gunoi.
Când spui: „O să le vreau mai târziu.
Dar acum gândesc limpede.
Așa că o să elimin opțiunea.”
Dacă nu râdeți, felicitări, aveți o relație sănătoasă cu mâncarea.
E vreo mamă aici pe care n-ar deranja-o… Bine.
Ai făcut: „Da, eu!” Îmi place.
…întrebările personale despre naștere?
Îmi place, încă ai mâna sus.
Mamele sunt tari.
Zic: „Da. Sunt o carte deschisă.
Efectiv. Mi-au crăpat coloana când m-am născut.
Vreau să împărtășesc.”
Câți copii ai?
- Doi. - Doi? Frumos.
Câți ani au?
- 16 și 18. - 16 și 18?
Slavă Domnului, sunt maturi.
Când oamenii fac copii, mă blochez.
Zic: „Merge, vorbește?
A deschis ochii sau…
S-a uscat? Sunt netezi când ies.
Da, trebuie să-l apuci bine.”
Bine, ai adolescenți.
Ai născut prin ieșirea principală?
Credeam că e un mod elegant de a o spune.
Am vorbit cu multe femei în turneu, care mi-au spus…
Pentru că mă tem de naștere, ceea ce are sens.
Am crescut la biserică, unde nici măcar abstinența nu te poate proteja pe deplin.
Îți spun povestea Mariei.
„Apropie genunchii, să sperăm că Dumnezeu nu te alege!”
Adaugă un alt strat la frica de naștere.
Nașterea e deja înfiorătoare.
Dacă e întors?
Dacă e bolnav?
Dacă e Dumnezeu?
Mă tem de naștere și am vorbit cu multe mame în turneu,
care mi-au spus că atunci când împingi, de multe ori, corpul tău spune:
„Știm ce vrei.
Vine imediat.”
Și, la un moment dat, pe lângă bebeluș,
poți să împingi și…
Ai făcut caca? Da?
Mersi pentru sinceritate.
Mulțumesc mult.
Uite ce am aflat în ultimii doi ani.
Sunt două răspunsuri corecte la: „Ai făcut caca la naștere?”
„Da” și „Nu-mi amintesc.”
„Da” sau „Nu-mi pasă.”
Unele mame vorbesc despre naștere ca despre un festival.
Spun: „Am luat multe medicamente.
Cred că tatăl era acolo, nu știu.
Îmi amintesc doar că strigam: «Pune-mi cântecul, javră!»
Și m-au obligat să plec deși nu eram gata.”
Prima dată când am întrebat pe cineva, eram în Dallas.
O femeie din primul rând a zis: „Trei copii, fără caca.”
Era o masă cu asistente în apropiere,
care erau bete criță
și au început să râdă în hohote de ea.
„Toată lumea face caca, fiecare persoană
și dacă ai impresia că n-ai făcut-o, atunci te-am mințit.”
A trebuit să mă uit cum lumea acestei femei se schimba.
Era ca-n Truman Show.
Am vrut să salvez atmosfera.
„Nu te simți prost!
Chiar dacă mi-l pompează, tot o să fac caca pe masă
ca să le arăt cine e șefa, nu?”
Mi-am dezvăluit orientarea în ultimii doi ani,
în mod public.
Prietenilor le-am spus mai devreme,
dar nu cred c-am făcut bine. Am fost prea relaxată.
Cred că trebuia să fac un episod din Glee
și am menționat asta:
„Cred că voi ieși și cu femei de acum,”
și au spus: „Bine.”
De parcă zisesem că-s vegană.
„Bine, vom vedea cât durează.
Ai nevoie de fier.”
Nu au…
Au fost de acord când am avut prima iubită.
Am început să ies cu o fată atât de sexy,
încât mi-am spus: „Doamne, sunt Pete Davidson?
Cât de înaltă sunt?”
Când am început să ies cu femei, m-am simțit
cel mai aproape de religie.
Prietenele mele se plângeau de iubiți și de soți
și eu ziceam:
„Ați auzit vestea bună?
Nu trebuie să trăiți așa.
Există o cale mai bună.”
Când mi-am făcut o iubită, prietenele au început să întrebe.
M-au spus regretele lor de mileniale.
E cineva din generația Z în sală?
Doamne, tăceți!
Fiți calmi în fața noilor mei prieteni.
Bine.
Generație Z, nu veți înțelege,
căci voi vă explorați identitățile și sexualitatea.
Vreți să știți cine sunteți.
Înțelegeți-ne pe noi, milenialii!
Ne trezim zilnic și ne zicem în oglindă…
„Nu simți bucurie înafară!
O să-i superi pe mama și pe tata.
Așteaptă! Libertate după moarte!”
Astea ne sunt afirmațiile de dimineață.
Avem de îndurat multe, reprimăm multe.
Aveam multe prietene între 30 și 40 de ani care ziceau: „Mai bine ieșeam cu femei,”
care deși fericite cu bărbați, ziceau: „Aș fi vrut s-o fac.”
Îmi puneau multe întrebări personale ca:
„E mai bun sexul cu femei?”
Am zis: „Chiar vrei să-ți spun?
Fiindcă ai spus că-l vrei pe tipul ăla.”
A spus: „Nu, e cu totul altceva?”
Am zis: „Da.”
Și ele au spus: „Cum?”
Uite ce am spus!
Cred că cea mai mare diferență dintre sexul cu bărbați și cel cu femei
e că atunci când ești cu o femeie,
ești prezentă tot timpul.
Știți?
Căci, cu un bărbat, tinzi să faci…
Nu la modul traumatizant,
mai degrabă: „Sunt pe bancheta din spate,
nu am căști, mă uit la nori.”
„Da, absolut.
Da. Doamne! Unul mare.
Un uriaș… Mare. Tăcut, dar mare.
E silențios, dar mortal.
Îmi plac alea. Mulțumesc mult.”
N-am mimat orgasme,
pentru că generația noastră a primit destule trofee de participare,
dar nu vă judec dac-o faceți.
Toate știm, durează prea mult.
Dacă vreți să mimați un orgasm, iată un pont pentru voi!
Țineți-vă respirația cât puteți de mult!
Pentru că atunci când veți…
Va părea că v-ați dat drumul,
când voi doar inspirați de fapt.
Așa scăpați de sughițuri și de Jeremy.
Îmi place să fac sex cu bărbați uneori.
Îi place cuiva s-o sugă?
Îi place cuiva… Bravo ție!
O mână ridicată timid, e minunat.
Ce frumos! Eroii dintre noi, bravo vouă!
Îmi place să o sug cum îmi place să alerg.
Sunt mândră de mine după…
dar când o fac, îmi zic: „De ce fac asta? Nu trebuia.
Sunt și alte căi ca să ajung unde mă duc.”
Dar după aceea, îmi zic: „Mamă, puterea spiritului uman!”
„Serios, atunci se vede puterea minții.”
Dar pe parcurs:
„Lumea ar trebui să arunce cu apă pe mine pentru curaj.”
Dar după aceea, „Bravo, mi-am redus timpul.”
Căutăm să fim mai rapizi, nu mai buni.
Mă temeam să le fac sex oral femeilor.
Apoi i-am făcut unei fete și mi-am zis:
„Doamne, a fost mult mai bine!”
M-am supărat c-am așteptat o viață.
Mi-am zis:„Tot timpul ăsta aș fi putut linge înghețată
și eu am înghițit săbii?”
„Puteam să fi trăit ca un puști pe faleză,
în schimb, am trăit ca un circar cu ceva de dovedit.”
Nu că aș fi bună la întâlnirile queer.
Dau peste obstacole neașteptate.
M-a părăsit o persoană poliamoroasă.
Vi s-a întâmplat?
E nasol.
Parcă te-ar concedia de la un job cu jumătate de normă.
Parcă spun: „Nu poți lucra aici nici măcar lunea și marțea.”
Nu credeam că voi fi cu cineva poliamoros.
Ea era. Eu eram ocupată.
Dar, până la urmă, a fost relația cea mai sinceră
și mai transparentă și comunicam bine.
Eram îndrăgostită.
M-a lăsat fiindcă munceam prea mult.
Să vă spun ceva, Grand Rapids.
La începutul relației,
nu credeam că se va sfârși pentru că stilul meu de viață nu era OK.
Unii nu mă credeți.
„Sigur nu ți-a plăcut poliamorul.
Duhnești a monogamie.
Te masturbezi cu Bridgerton.”
Și știți ce? Nu o fac.
Am făcut-o,
dar nu o mai fac.
Gluma asta nu apare pe Netflix. Nu se poate.
Nu.
Arată prea multă vulnerabilitate.
Nu facem asta.
Dacă nu ajută algoritmul.
Va trebui să discutăm.
Dacă Netflix zice: „Dacă-ți place Bridgerton…”
Pot să lase gluma.
Apreciez c-ați venit la această oră de comedie.
Sunt multe chestii cu Dumnezeu și cu gay,
iar impresarii mei au emoții.
Toată echipa mea a avut când am zis că fac turneul
„Salvați-mă” despre religie.
M-a sunat agentul de presă:
„Am auzit că titlul show-ului e Fiică rătăcitoare
și al turneului e «Salvați-mă».
Mă asigur că nu faci poze pentru promovare
atârnată de cruce cu capul în jos, nu?”
În fine, am scăpat de pozele alea.
Nu am făcut asta. Nu asta a fost intenția.
Înțeleg de ce au crezut
că urma să desființez creștinismul.
În celelalte show-uri ale mele,
iau la rost creștinismul timp de câteva minute.
Și asta pentru că procesam multe lucruri din copilăria mea.
Și eram foarte geloasă
că creștinismul funcționase pentru alții, nu pentru mine.
Ca persoană bolnavă mintal, e devastator când ți se zice:
„Da, și eu eram tristă,
apoi l-am primit pe Iisus. Acum sunt mai bine.
Asta ai făcut? Atât ai făcut?
Ai spus o poezie pe întuneric și meriți iubire?
E grozav. Ador asta pentru tine.”
E…
E ca atunci când cineva zice: „Nu mai beau suc,
am slăbit, acneea a dispărut.”
Și spui: „Ce cool! Sper că avionul tău va cădea din cer.”
Problema mea cu religia e că poate fi interpretată în multe feluri.
Poți spune într-o încăpere plină:
„Iisus te iubește fie ce o fi.”
Mulți dintre ei vor auzi: „Iisus mă iubește.”
Dar unii dintre ei vor auzi:
„Fie ce o fi”?
Asta e problema, nu?
Religia poate fi folosită ca armă sau ca unealtă.
Ca să fie clar, dacă folosești religia ca pe o armă,
ca să manipulezi, să-i sperii pe oameni,
ca să te faci să te simți superior celorlalți,
du-te naibii! Nu pentru asta e.
Nu o folosești corect.
Folosești un vibrator ca să-ți masezi spatele
și toți râdem de tine.
Dacă Dumnezeu există,
nu există ca să te facă să te simți mai bine decât alții,
ci ca să te facă mai bun pentru alții.
Și viața e al naibii de grea.
Orice te face un om mai bun pentru alții,
asta să faci!
Facem chestia asta ciudată în care uităm că toți se chinuie.
Toți caută să facă asta.
Ne judecăm mecanismele de adaptare.
„Ești laș dacă iei antidepresive.
Ești prost dacă ești credincios.”
Eu sunt pe timoanaleptice, tu ești pe Iisus.
Toți vrem să fim „morți cu tati”.
Toți încercăm să ajungem acolo.
E în regulă.
Și sunt mulți oameni care folosesc religia corect.
Mătușa și unchiul, bunicii, enoriașii de aici,
Sunt mulți care folosesc religia
ca pe o unealtă pentru comunitate, conectare, compasiune și alinare.
Și, când scriam ora asta de comedie, mă gândeam la oamenii ăia.
Mă gândeam la ai mei și voiam să mă gândesc la lucruri pozitive
pentru că am crescut la biserică.
Și cel mai bun lucru la care nu m-am gândit mai devreme,
a fost să fac stand-up în biserici.
Așa am început.
Îi spuneau mărturie, dar lumea râdea.
Și… Nu.
Nu, pe bune. Fac stand-up de la 16 ani.
Și în primii patru sau cinci ani de carieră,
am apărut în multe biserici.
În SUA, poți trăi din comedia făcută în biserici.
Poți face turnee în biserici și mai mari, de 4.000- 5.000 de locuri,
și să-ți câștigi traiul așa.
La 21 de ani, a trebuit să decid
dacă să fac comedie în biserici
sau să fac comedie cu comedianții laici.
Și cred că știți ce am ales.
Dar sunt recunoscătoare că asta e fundația mea în cariera mea din stand-up.
Am fost comediantă profesionistă mult timp, în fața a mii de oameni.
Am fost plătită. Am învățat să spun glume decente pe orice scenă.
Și mă gândesc mult la asta.
Sunt recunoscătoare.
Știu că mulți dintre voi vă spuneți:
„E frumos.
E drăguț că ești recunoscătoare
și înțelegem ce faci cu biserica și cu toate.
Dar acum ți-am văzut comedia.
Și în niciun caz nu mai poți avea spectacole în biserici.”
Și uite ce e, nici nu vreau.
Și probabil că nu o voi face.
Dar aș putea, la naiba, bine?
Dacă sunt anulată,
sunt profesionistă și mă voi întoarce în biserici, bine?
Fac cale întoarsă al naibii de repede.
Cât ar bate inima unui făt, revin în biserici.
Îmi schimb total stilul.
Îmi fac părul mare, mă mărit, îl las să conducă.
Scriu o carte numită Soție supusă, Viață supusă,
adopt un accent sudic din senin,
și da, plec în turneu.
Am începutul spectacolului.
O să înceapă cu întuneric total.
Apoi, pe marele ecran… Voi fi doar în biserici uriașe.
Acolo sunt banii.
Pe marele ecran, un montaj alb-negru,
care probabil va începe cu sunetul Netflix.
Le sunt vândută încă opt ani.
Un montaj alb-negru cu glumele mele vulgare de la 20 de ani.
„Să pui un tip să poarte prezervativ e…”
Apoi, zgomote de demoni.
Prim-plan pe fața mea tânără.
Luminile se aprind încet în timp ce eu ies îmbrăcată…
Știți ce?
O să vă arăt.
Așa capeți păsărică?
Mi-am dat drumul mult.
Să știți, în pat, sunt un animal sălbatic, da?
De atunci n-am mai crezut în Dumnezeu.
Căutați „porno pentru femei,” bine?
M-am dezvirginat târziu, când eram independentă financiar.
I-o trag efectiv patriarhatului.
Udă, să ating!
Da, am crescut cu Dumnezeu. E un idiot.
Sună de parcă îmi urăsc educația religioasă
și chiar o urăsc.
La naiba!
Părinții nu vor să-și audă fata vorbind despre depresie și sculă.
Poftim, Iisuse!
Nu știu dacă ați pus vreun tip de 20 de ani de pe o aplicație
să poarte prezervativ,
dar parcă ați încerca să convingeți un copil
să poarte un sacou peste costumul de Halloween.
Udă, să ating!
Poftim, Iisuse!
O recunoaște cineva?
Așa eram eu când Satana mă ținea în ghearele lui.
Și văd cum vă simțiți ca Iosif de Crăciun.
Ziceți: „Târfa asta mă minte?”
Dar ne plac revenirile, nu?
Nu e reconfigurare, e o renaștere.
Bine ați venit la turneul Fiica risipitoare!
Iată cine spune lumea că i-a făcut queer.
Mereu ni se spune că distribuția din Pirații din Caraibe.
Shego din Kim Possible.
Ni se spune că distribuția din Robin Hood, cea cu vulpi.
Da, știți.
Lumea întreabă mereu cine m-a făcut queer,
și mi-am dat seama
când urmăream clipuri cu mine din copilărie
și m-am văzut vorbind cu mama
la trei sau patru ani.
Vă amintiți de căprioara din Bambi, Faline?
Se pare că Faline m-a făcut să-mi dau seama că-s queer
și avem filmarea.
De ce e cel mai bun?
Pentru că e cel mai bun!
Și Faline? Nu e și ea cea mai bună?
Da, e foarte frumoasă.
Mă face ca un hotdog în tigaie.
Te face ca un hotdog în tigaie?
*DĂ DIN CAP AGRESIV*
Dumnezeule! Ce înseamnă asta?
Nu știu…
Mulțumesc, Grand Rapids! Nu vă pot mulțumi destul.
Încă o dată, pentru Sophie Buddle!
Subtitrarea: Constantin Ursachi