Downloaded from YTS.BZ
DU KOMMER ALLTID ATT HÅLLA AV MIG.
FÖR DIG REPRESENTERAR JAG ALLA DE SYNDER DU ALDRIG HAFT MOD ATT BEGÅ. - OSCAR WILDE
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Kul att se er. Ni hade inte behövt komma hit.
AI blir allt bättre.
För bra, faktiskt. Jag litar inte på AI.
Min iPhone började stava "Gud" med stor bokstav utan att fråga.
Har det hänt er?
Jag minns inte när det var, men mobilen sa:
"Menade du 'kungarnas kung'?"
Robotarna är på väg och de älskar Herren.
Oroar ni er över robotarna?
Känns det bekymrande?
Har ni sett på era närstående,
på era vänner och familj, och sen tittat på er själva och tänkt:
"Åh, nej.
Det är jag som kommer att bli kär i en robot."
Ärligt talat? Det blir jag.
Jag använder inte ChatGTP, för jag är inte redo för ett förhållande.
Jag kan stå emot nu,
men om några år, när man kan köpa en robotpartner i elaffären,
då kommer jag att sitta där full på en middag
och försvara min robotmake inför alla mina vänner.
"Ursäkta, men vad menas egentligen med 'själ'?
Kan ni definiera det? Nej, exakt.
Jag har träffat din töntiga man, Chelsea.
Påstår du att du inte kopplar in honom om natten?"
"Det är en CPAP-maskin. Han dör annars."
"Än sen? Hans historier är jättelånga.
Visa honom respekt.
Han är inte en luftfritös. Han är mitt livs kärlek.
Se honom i ögonen. Hans pronomen är inte 'den/det'.
Dina är 'bitch/BITCH', okej?
Ja, de är olika. En är med versaler."
Jag gillar idén med en robotpartner.
Det är mindre troligt att jag sabbar den relationen.
Jag sa "mindre troligt".
Ni har rätt. Jag lär vara elak och bli svartsjuk på roboten.
"Varför hänger du alltid vid diskmaskinen?
Är hennes hylla större än min?
Blir hon våtare än jag?
Är det skummet? Jag kan fixa skum.
Det ger mig en infektion, men om du behöver det, så…"
Jag brukade vara en toxisk partner. Jag har jobbat mycket på det i terapi.
Jag var en mardröm. I en relation i 20-årsåldern…
En kväll låg vi på soffan och vi grälade inte.
Det kändes konstigt, så då sa jag:
"Du, älskling, om du fick reda på att vi var kusiner…
…hade du gjort slut med mig då?"
Och då sa han: "Ja! "
"Oj, det var ett snabbt beslut.
Inga följdfrågor. Du skulle göra slut direkt?"
"Det är olagligt, Taylor."
Och jag sa: "Magisk svamp är olagligt, men det tog vi ändå.
Ska du följa lagen nu, bara för att vi är kusiner?"
Och han sa: "Nu har du helt fel. Fråga vem du vill."
Då sms:ade jag de tre lyckligaste paren i min telefon.
"Om ni får veta att ni är släkt, vilket ni inte visste när ni träffades,
och er relation är lika bra, men nu är ni tydligen kusiner…
Hade ni gjort slut?"
Och alla skrev tillbaka: "Måste vi berätta för någon?"
Jag visade honom telefonen och sa: "Så här ser äkta kärlek ut."
En snabb undersökning…
Om du fick veta att din partner var din kusin,
klappa om du hade gjort slut.
Okej, det var rätt så många.
Nej, diskutera inte. Gräla i bilen.
Om du fick reda på att din partner var en robot,
klappa om du hade gjort slut.
Det var intressant.
Det var lite färre här borta.
Några av er klappade för kusin och inte för robot.
Vi tänker alltså överge vår familj…
…men vi fortsätter att knulla brödrosten. Visst. Det låter vettigt.
Jag triggades av mobilens "Gud" med stort G,
för jag har religiöst trauma. Är det nån annan som har det?
Jag tänkte väl det.
Religiöst trauma betyder att man växte upp i kyrkan.
Man är inte religiös längre, men när man njuter av nåt,
då känner man sig lite skamsen.
Har ni nånsin fått en dipp mitt i en orgasm?
Den där dippen är Jesus…
…som sprejar dig i ansiktet med vatten.
Jag säger aldrig: "Herregud" när jag har sex.
Han är som Betelgeuse. Han dyker upp.
Jag är inte ateist. Jag vet bara inte vad som händer.
Inte du heller… Spoilervarning, ingen vet.
Jag har aldrig kunnat relatera till bombsäkerheten
som många kristna känner. "Jag bara vet."
-"Hur vet du att Gud finns?" -"Jag bara vet det."
Den enda gången jag var helsäker på nåt, det var när jag hade diarré.
Det var den enda gången.
Det är bara då jag har känt…
Och då började jag be.
Jag ogillar båda sidor.
Jag hatar de som säger: "Gud finns inte, allt är mörker."
Och jag hatar de som säger: "Gud finns och han älskar mig bäst."
Jag hatar själva självsäkerheten.
Jag klarar inte av folk som är för självsäkra.
Jag har en väldigt självsäker vän.
Det är allt jag klarar.
En väldigt självsäker vän.
Den där snygga tjejen i åttan som alltid kom sent till lektionen
med en frappuccino i hand, och man tänkte: "Ja. Din mamma hade dig med flit."
Det är sådan hon är.
Jag kan bara träffa henne en gång i halvåret.
Vi åt lunch ihop för ett tag sedan.
Maten serverades.
Hon skickade tillbaka sin tallrik.
Visste ni att man kan göra så? Inte bara på film. I verkligheten.
-"Vad var det för fel?" -"Det låg ett hårstrå på tallriken."
Ett hårstrå?
Jag skulle behöva ha en hel tupé på min lasagne…
Och då hade jag sagt:
"Ursäkta. Jag borde ha beställt lasagne utan tupé.
Ja, jag inser att det är garnering.
Det känns bara triggande i dagens politiska klimat, men…
Men jag förstår. Det ser naturligt ut. Tack, kocken. Jag äter runtom."
Jag anser mig inte vara smartare än religiösa.
Jag hatar ateister som föraktar alla som tror på Gud.
Jag har trott på mycket trams i mitt liv. Gud hamnar inte ens på topp tre.
Jag har trott på långa killar.
"Han spelar gitarr, så han är snäll." Jag är korkad.
När mina religiösa släktingar pratar om Gud:
"Gud hjälpte mig igenom de svåraste åren i mitt liv…"
Det är så jag pratar om Gilmore Girls.
Alltså… jag är en idiot.
För de tjejerna använder jag stora G. Varenda gång.
Jodå.
Jag har många kristna i mitt liv som ber för mig,
Jag försöker att inte ta det personligt.
Har någon sagt att de ber för dig
utan att du vet varför?
-"Jag vill bara säga att jag ber för dig." -"Vad?
"Jag är inte sjuk.
Jag ber för dig med. Vad säger du nu, Bev?
Du verkar behöva det, bitch."
"Gud har lagt dig i mitt hjärta på sistone."
"Säg åt Gud att skrapa bort mig, för jag mår toppen."
Jag vet inte vad du hört på kyrkans parkering,
men det var en familjeangelägenhet.
Jag tänker tona bilrutorna."
Jag känner många coola kristna.
Coola kristna älskar att visa hur coola de är.
Jajamensan. De älskar att…
…svära.
"Jag förstår varför du tvivlar. Jag ser på nyheterna…
Allt är så jävla stört."
Och så ser de ut som de gjort ett skateboardtrick.
Jag har en cool farbror som är pastor. Han är ödmjuk och jordnära.
Han är ingen megakyrklig idiot som bär dyra sneakers
och skriver en bok med sitt fejs på omslaget.
Varje gång jag ser en pastor på bokturné känner jag:
"Har du inte redan en bok som du ska göra reklam för?
Hur många bästsäljare behöver du, Joel?"
Min farbror är cool. Han förstår vad jag jobbar med.
Vi har liknande jobb.
Vi står båda på scen på helgen och förändrar liv.
Han hatar när jag säger så. Jag snackar alltid jobb med honom.
"Hördu, Jim. Hur var din tidiga show?"
"Det heter första gudstjänsten."
"Jag hörde att du fick en häcklare på den senare."
"Den personen ropade 'amen' och 'halleluja' för att hålla med."
"Det är värsta sortens häcklare.
De vill stötta, men de stoppar ens flöde, eller hur?"
Sen säger jag: "Jag donerar också 10 % av min lön."
"Till vem då?"
"Till min agent, men det är ändå ett tionde.
Jag skojar, Jim. Jag vet att vi inte gör samma sak.
Men begrunda följande,
jag får dem att känna sig skyldiga på lördag kväll.
Du frälser dem på söndag morgon.
Jag passar och du sätter bollen. Varsågod!
Jag hjälper till."
Min farbror Jim är en toppenpastor. Han är progressiv och predikar bra.
Vår pastor var inte som Jim.
Vi hade en tråk-pastor som höll sig till tre ämnen.
Han hade tre budskap:
"Du är förlåten."
"Äktenskapet är svårt."
"God jul."
Det var hans tre budskap.
Jag känner för präster på jul och påsk, för de är viktiga veckor för kyrkan.
Det är rekryteringsveckorna.
Det är då alla kryper till korset.
Det är då de koffeinfria kristna dyker upp.
De jävlarna ser man bara två gånger om året.
Man måste impa på dem med alla trick man kan
så att de väljer veckoabonnemang.
Det är mycket press.
Och på jul och påsk kan man inte vara för kreativ.
Man får inte göra nåt galet. Man kan inte köra nåt akustiskt.
Man måste spela hittarna.
Man måste berätta historierna.
Påskens historia är bättre än julens.
Påsken har korsfästelsen och Jesu Kristi återuppståndelse.
Det är där allt merch kommer från. Ni har sett det.
Det är en död kille, men det är värdigt gjort.
Man tänker på sin egen död.
"Jag hoppas att min död ser bra ut på ett smycke."
När din farmor dog, tänkte du: "Hon blir ett bra smycke"?
Nej, han ser ikonisk ut däruppe på korset.
Jag ska sluta. Vi vet hur det ser ut.
Men påskens historia är toppen. Det är mycket action.
Vi har korsfästelsen och återuppståndelsen…
Jesus är i sina bästa år. Han är i 30-årsåldern och krallig.
Han blir förrådd, dör och kommer åter. Det är som i Twilight.
Det är en sexig historia.
Nej,Twilight tillhör mormonerna. Vi ska inte ta den storyn ifrån dem.
De får inte dricka koffein. De behöver nåt som väcker dem.
Julens historia har inte samma tyngd.
Jesu födelse… Det börjar bra.
En ängel kommer ner och säger till Maria:
"Jag vet att du är oskuld, men du bär på Guds son."
Jösses! Och sen måste ängeln berätta för hennes kille, Josef.
För "tro på kvinnorna" var inte ett koncept än.
Ängeln säger: "Hon bär på Gud. Jag lovar."
Sen försvinner ängeln
och paret tar en jättelång promenad till en lada.
Det är större delen av julhistorien.
Jesus är knappt med. Han dyker upp i slutet. Han gör noll magi.
Storyn suger.
Jesus är som en tilläggsscen i en Marvel-film.
Det är superkasst.
Det suger.
Ett år försökte vår pastor krydda till julhistorien.
Han tyckte att han hittat en ny vinkel.
Han sa: "Vi skyndar oss alltid igenom julhistorien, eller hur?
Vi tycker att vi kan den.
Men har ni någonsin tänkt på hur det var…
…för Maria?"
Och alla kvinnor sa…
Och alla män sa:
"Nej!"
"Vem är Maria? Pratar du om behållaren?
Menar du hålet vi satte Herren i?
Menar du Jesusburken?
Menar du Jesusskåpet?
Menar du frälsarsäcken?"
Menar du profetpåsen?"
Vi kan fortsätta, men nu går vi vidare.
Men det är en kul lek att leka efter kusinleken.
Hans predikan om Marias synvinkel landade så bra
att han nästa år glatt sa:
"Ifjol pratade vi om hur det var för Maria när hon blev gravid med Jesus.
Men har ni nånsin funderat på hur det måste ha varit…
…för Josef?"
Och alla män sa: "Äntligen! Nu är det vår tur att höras!
Horor ljuger för mig också!"
Josef var Marias trolovade.
Alla här kanske inte kan historierna i bibeln.
Om man växer upp som troende, visst.
Men många andra hade en barndom och fick cykla.
Ja.
Har nån här aldrig gått i kyrkan, trott på Gud eller varit religiös?
Oj. Alla sitter längst bak. Det känns logiskt.
Ni låter tillfreds.
Ni låter avslappnade, men hur vet ni vad som är rätt och fel?
Hur avhåller ni er från att döda folk?
Det är så en del kristna pratar. Pappa sa till mig:
"Om jag inte varit kristen hade jag suttit i finkan."
Och jag tänkte: "Hallå, jag är sex år.
Imorgon vill jag höra en godnattsaga istället för pappas svarta tankar."
En del kristna säger:
"Om himmelsfar inte satt mig i husarrest hade jag skitat ner stövlarna."
Och då känner man: "Du och jag ska bara umgås i större sällskap."
Men om ni saknar kyrkobakgrund kanske ni inte känner till bibeln.
Jag ska inte testa er. Den läxan har jag lärt mig.
En gång frågade jag nån som fick panik och sa: "VeggieTales."
Det är inte helt fel, men det fick mig att skratta högt.
-"Vem förrådde Jesus?" -"Tomaten Bob!"
Jag minns hur han studsade in: "Du kommer att dö, Jesus."
Jag skojar bara.
De tog inte upp korsfästelsen på VeggieTales.
Det skulle de inte göra. Det är alldeles för hemskt.
Och dessutom saknar de armar, så vem…
Vem ska göra finalen?
Skulle de sätta bebismorötter på Larry?
Det vore galet. Det går inte.
Men även utan en religiös uppfostran lär ni känna till Noaks ark.
Det är en viktig berättelse.
Den syns på omslaget på alla våra målarböcker.
Det är en bekräftelse på hur störd Bibeln är
att vi läser om Noas ark och tänker:
"Där har vi barnhistorien."
Den historien är mörk som fan.
Gud dränker alla sina barn för att de irriterade honom.
"Den historien ska vi måla på väggen i barnkammaren.
Kom hit, gubben. Det här är djuren han inte dränkte.
Vilken tur den här lilla hästen hade
som fick gå ombord på båten med en enda kompis."
Det är regnbågen. Folk ser regnbågen som räddningen.
Gud gav Noa, som i det läget troligen inte litade på honom…
Regnbågen blev Guds löfte om att aldrig översvämma jorden igen.
Det är den mörkaste delen av historien.
En regnbåge efter en destruktiv flod…
Det är som att ge en ring till nån efter att ha knuffat dem nerför trappan.
Jag associerar inte regnbågen med hbtqi-rättigheter, eller med regn.
Jag tänker på Gud som säger: "Alltså…
Jag dödade ju inte alla."
Vissa inser inte ens att Noas ark ingår i Bibeln.
Om jag frågar: "Kan du en bibelhistoria?"
"Inte en enda." "Men Noah, då?" Då säger folk: "Ja, den kan jag."
Bibelhistorier har verkligen infiltrerat popkulturen.
En kompis sa att de kände till Den förlorade sonen.
-"Känner du till den historien?" -"Det var nog en tv-serie eller nåt.
Jag har hört uttrycket."
Om ni inte har hört den, så är det en historia
som Jesus lär ut i pedagogiskt syfte.
I berättelsen finns det en rik pappa som har två söner.
Den äldsta sonen gör allt rätt, för han är äldst.
Den yngre sonen säger: "Jag vill ha mina pengar nu."
Och pappan säger: "Det är inte så ett arv funkar.
Jag lever ännu, men varsågod."
Han ger sin yngsta son sina pengar.
Sedan sticker den skitstöveln därifrån.
Sa jag att jag är äldst av fyra? Skitstöveln sticker hemifrån.
Hur står det i texten?
"Han förfor sin förmögenhet på utsvävningar."
Det betyder: "Han blåste allt på bitcoin och strippor."
Han är fräck nog att komma tillbaka några år senare och säga: "Förlåt, pappa.
Jag har bränt alla dina pengar. Jag suger. Får jag komma tillbaka?"
Och den äldre sonen tänker: "Äntligen. Mosa honom."
Och pappan säger:
"Min lilla älskling kommer hem! Nu har vi en stor fest för honom."
Alla storasyskon härinne har fått diarré vid det här laget.
Jag vet hur ni känner er.
Arslet sugs in i kroppen för ni blir så arga.
Men folket i Bibeln kan inte skada er.
De är döda sedan länge, okej?
Och berättelsen går mot sitt slut. Den äldre sonen är ilsken.
"Pappa, jag har alltid gjort det rätta, utan ens en liten fest till min ära."
Kolla upp det. Så sa han.
Och pappan säger: "Ja, du är en toppenson.
Jag älskar dig.
Men din bror gick vilse och nu är han återfunnen.
Nu firar vi."
Om man frågar en präst vad historien betyder
säger de att den handlar om att man kan leva i synd
och förlora sin andliga väg.
Men återvänder du till Herren, så förlåter han dig.
Och om du frågar mig vad historien handlar om,
så svarar jag att det handlar om att Jesus var enda barnet.
Med min bakgrund ser jag bibelhistorier överallt.
Här är en kul en. Vad sägs om historien om 200 förhudar?
Känner ni till den? Nej? Ja?
Den är en deep cut.
Alltså…
David ville gifta sig med Sauls dotter.
Saul säger: "Det får du om du ger mig förhuden från 100 av mina fiender."
Han måste vara skorpion.
Vem har 100 fiender och tänker på deras förhudar?
Någon som föddes i mörkaste november.
Saul säger: "Ge mig 100 förhudar, så kan vi prata."
David går därifrån och återvänder med 200 förhudar.
Det är där frasen "Om han ville, så skulle han, damer" kommer från.
Ja, det kommer inte från TikTok, utan från Bibeln.
Har ni hört talas om Job?
Jag har några Job-fans här ikväll.
Job var en man som älskade Gud jättemycket.
En dag pratade Gud med Satan.
Ingen vet varför, men ibland ringer man till sitt ex,
och folk säger: "Vad sjutton gör du?"
Gud och Satan umgås alltså, av nån anledning.
Och Satan säger: "Du, Gud. Job verkar älska dig väldigt mycket."
"Ja", säger Gud.
"Han skulle nog inte älska dig om jag jävlades med honom", säger Satan.
Och Gud säger…
"Jag är uttråkad. Visa mig vad du kan."
Satan sätter igång och förstör Jobs liv,
men Job överger aldrig Gud.
Och det är inspirationen för Hur man blir av med en kille på 10 dagar.
Matthew McConaughey spelar Job.
Kate Hudson spelar Satan.
Har någon här växt upp som troende, men är inte längre religiös?
Ni har kommit till rätt show.
Och vilka av er frälste andra
och spred det goda budskapet som troende?
Jaha, inte lika många. Vi är många som inte gjorde läxorna.
Du omvände andra, men du är inte religiös längre?
Okej, tänker du nånsin… Det här är en allvarlig fråga.
Tänker du nånsin att du borde ringa upp dem?
Bara ett kort samtal…
"Du vet det där jag sa om evigheten? Jag är inte helt säker."
Tänk om de kommer till himlen och får höra:
"Din sponsor står inte med på listan, så vi visste inte om du skulle komma hit.
De kanske har ghostat dig andligen.
Vi beklagar, men du måste dra åt helvete på allvar. Tyvärr."
Jag har aldrig frälst någon.
Jag pratade med en ex-mormon och sa: "Ni frälste folk på allvar."
Då sa han: "Ja, med dopet för döda."
Känner ni till det? Det gjorde inte jag.
Mormonerna frälser ibland personer efter att de har dött.
Det blir mindre press på att frälsa levande människor.
Man frågar: "Tror du på Gud?"
De säger: "Nej."
Då säger man: "Det är lugnt. Vi kan vänta."
Så fort de har dött: "Bibbidi-bobbidi-mormon!"
Så här får man väl en själ att komma till himlen?
Det är som att göra sig av med bajslukt på en Hinge-dejts toa.
Om du inte skrattar är du gift, och då är det här skämtet inte för dig.
Sitt du där med toadörren öppen.
Vi andra har tändstickor med oss överallt!
Mitt problem med kyrkan var inte att vi skulle frälsa folk.
Det var att de vägrade ta till sig rimlig kritik.
Om man sa: "Det här var väl ändå en störd grej som Gud gjorde?"
"Det står med i Gamla testamentet, och det var innan Gud slutade dricka.
Då var han annorlunda. Han var liksom en fuckboy."
Sen fick han barn och sa: "Nu är jag annorlunda.
Förut var jag med i en fraternity och då dränkte jag folk,
men nu har jag förändrats."
På alla obesvarade frågor i kyrkan gav de oss samma svar:
"Det är en jättebra fråga.
Det får vi fråga Gud om när vi kommer till himlen."
Om du var Gud, hur förbannad hade du inte blivit
om de skickade dit folk med en massa frågor?
Du är Gud. Du har skapat allt.
Du vill bara få säga: "Ta-da. Här är himlen."
Och nu varje gång när någon dör måste du hålla presskonferens?
När någon har dött och du välkomnar dem till himlen
frågar de dig: "När ett ofrälst barn dör blir det väl himlen automatiskt?
Du skickar väl inte barnen till helvetet, Gud?"
Och Gud säger: "Vad fan…?
Allvarligt? Du är i himlen.
Frågar du om arbetares rättigheter när du är på Disneyland?
Håll käften!
Du är en glädjedödare.
Ja, barnen kommer till himlen.
Vi har tystat dem så att alla kan njuta av himlen. Men ja, de är här."
Det där var mörkt. Jag vet.
Min humor är rätt mörk eftersom jag växte upp i kyrkan.
Det är en mörk plats.
Varje söndag går man dit och dess egentliga budskap är:
"Vad kul det ska bli att vara död ihop med pappa."
Så är det i kyrkan.
"Jag längtar att få att dö med pappa." Det är kyrkan.
Men jag kan inte bara skylla på kyrkan. En av mina föräldrar dog väldigt ung.
Alla mina syskon och jag har rätt mörk humor.
Jag pratade nyss med min syster Brinn.
Ni vet hur man som syskon minns olika delar av barndomen?
Ibland träffas man och säger: "Det här minns jag. Vad minns du?
Nu lägger vi ut allt på bordet
och försöker lista ut vad som fan hänt oss."
Vi hade en pusseldag hemma.
Och jag sa:
"Minns du sorgegruppen på hospicet vi fick gå till
för barn vars förälder hade dött i cancer?"
Brinn sa: "Ja. Minns du att några hade föräldrar som inte hade dött än?"
Ja, några av dem levde fortfarande…
De kunde kanske ha placerat oss i skilda rum?
De kunde ha delat upp oss.
Men nej, de sa:
"Samtidens jul, framtidens jul. Diskutera."
"Något är på väg.
Ni vet vad det är."
Det var inte det jag kom ihåg.
Jag minns att det fanns ett barn i gruppen vars förälder inte hade dött.
Hans farbror hade dött.
Och, hörni…
Jag vill inte vara taskig,
men vår mamma hade dött.
Och det känns som…
…att påse vinner över farbror.
Fattar ni vad jag menar?
Han hade faktiskt föräldrar. Han var inte Spider-Man.
Vissa förluster påverkar en i resten av livet,
och andra är ens farbror.
Alltså, vad…?
När ens förälder dör i förtid tänker man på döden oftare än andra.
Jag gör det.
Jag brukar gå rakt på värsta tänkbara scenariot.
Jag har alltid katastroftankar,
vilket påverkar de flesta av mina relationer.
Jag sa till en jag dejtade:
"Älskling, när du inte hör av mig på några timmar,
blir du då rädd för att nåt hemskt kan ha hänt mig?"
Och han sa: "Nej.
Jag blir rädd för att du är arg på mig."
Män vill hellre att man har dött än att man är arg på dem.
Män vill hellre sörja än att hamna i onåd.
Det är sanningen.
Om en kille missar fem samtal från sin fru tänker han:
"Måtte det vara sjukvårdaren som har hittat henne."
Jag önskar att det skämtet inte gick hem.
Vet ni vad som är så kul med män som dödar sina fruar?
Vänta lite…
Det som är kul med män som dödar sina fruar
är att de tror att de inte kommer att åka fast.
Jag känner: "Du har aldrig planerat en enda grej…
…i hela ditt liv.
Du har aldrig bokat ett restaurangbesök,
men nu ska du lyckas med att gömma ett lik?
Det känns verkligen som en jungfruresa i planeringskalendern.
Börja med ett knytkalas istället."
Jag har lagt ner mycket tid på att vara rädd för döden.
Andra gånger har jag aktivt längtat efter den.
Underbart. Vi har lite depression här i salen.
Jag drog det skämtet i Sverige. De fattade inte.
"Var du ledsen utan anledning? Vad menar du?"
De förstod inte.
I Europa förstår få personer min show. "Vadå, Gud? Vi har sjukvård.
Får ni Gud istället för sjukvård?
Det är ju inte samma sak."
Om man lider av depression är ens relation till döden komplicerad.
Man ser på döden som om det vore Fantomen på operan.
För det mesta känner man: "Det är läskigt."
Men ibland tänker man: "Den där sidan av hans ansikte är rätt snygg."
Jag kan tänka mig att bo i underjorden.
De som sitter här har sorg.
Jag har försökt möta min dödsskräck. Jag har skrivit mitt testamente.
Flera av mina vänner gifter sig.
"Jag vill också underteckna ett läskigt dokument."
Har man inget testamente måste man skriva det ihop med ett proffs.
En mobilanteckning under flygturbulens är inte juridiskt gällande.
Så sa proffset. Jag trodde att det var okej, men icke.
Det här visste jag inte heller:
Om man dör oväntat
räknas ens föräldrar som ens närmaste släktingar.
Jag var dum nog att tro att det var mina syskon.
Alltså, om man plötsligt skulle dö då ärver ens föräldrar allt,
om man inte skriftligen gör dem arvlösa som en småaktig slyna.
Några av er sitter där och tänker: "Strunt samma.
Jag har ingen bra relation med mina föräldrar,
men jag äger inget som de kan ärva."
Har du en tv?
Förtjänar din usla pappa en extra tv?
Ska din död kännas som en lottovinst för honom?
Så fan heller. Ring en advokat.
Jag fick ta många beslut när jag skrev mitt testamente.
Jag fick välja vem som ska dra ur sladden om jag hamnar i koma.
Jag valde mitt syskon Brinn. Hen ärver mina pengar när jag dör.
Och jag sa: "Du får förtjäna det, kompis."
Du bestämmer när stålarna ramlar in på kontot.
Hen sa: "Om du ligger i koma och inte svarar,
vad ska jag göra? Hur länge ska jag vänta?"
Då sa jag: "Så här gör du,
Sätt på det allra första avsnittet av Parks and Rec,
och låt det stå på dygnet runt i mitt skjuhusrum.
Om jag inte har vaknat när alla säsonger är slut,
då sätter du på The Office.
När Steve Carell lämnar serien tar du livet av mig.
Tvinga mig inte att se Andy bli chef igen.
Gör inte så mot mig."
Jag fick besluta vad som skulle ske med mina kvarlevor.
Har ni bestämt vad ni ska göra?
Okej? Vad ska ni göra?
En trädkapsel!
En trädkapsel? Fint. Jag gillar att du säger "trädkapsel".
Ibland får man en tjej som säger: "Jag ska bli ett träd!"
Då måste man förklara: "Du blir inte trädet.
Du är trädets mat.
Du är trädets skönhetstävlingsmamma.
'Kom igen, älskling. Var det jag inte kan vara.'"
En trädkapsel. Vad mer?
-En vetenskaplig donation. -Vad?
-En vetenskaplig donation. -Jaha. Vad…
-Vad vill du stötta? -Läkarutbildningen.
Du valde en läkarutbildning istället för ett specifikt ämne?
Inte som "Håll er ovanför halsen…"
Alltså, kan vi lita på universitetsstudenter…
…med våra döda kroppar?
Alltså: "Här är olika döda hål. Bestäm vad ni vill forska på."
Jag tror inte att det funkar.
Jag hade gett dem specifika instruktioner.
Ska nån bli kremerad?
Okej. Jag hoppas att ni har planerat var askan ska spridas.
Ibland säger folk: "Ingen aning."
Då lär man hamna på nåt knäppt ställe.
Ens aska lär hamna i mugghållaren på bildörren.
Var sjätte månad tänker man:
"Var det där en havrelatte en gång i tiden?"
Det bästa jag hörde nyss var: "Vikingabegravning."
En kille i publiken ropade: "Vikingabegravning!
Då sa jag: "Det är coolt om det är din önskan,
men har du en ung släkting som lärt sig bågskytte?
Att träffa mitt i prick är inte lätt.
Båten blir mindre ju längre bort den kommer.
Det blir ingen vikingabegravning om de missar.
Då är det bara en död kille i en båt.
Det är inte lika festligt, eller hur?
Det är Stand By Me 2.
Jag skulle vilja bli kremerad,
för då kan man besvära familjen även när man gått bort.
Det gillar jag.
Vem skulle säga nej till att ta hand om din aska?
"Tyvärr, jag har ingen plats hemma.
Vi har huset fullt av hemsökta lattemuggar."
"Bra försök. Ta med mig hem. Jag är så liten."
Och om du vill att din familj ska sprida ut askan…
Hur du känner för dem avgör vart du skickar dem.
Älskar man sin familj säger man:
"Sprid ut min aska i Hawaii under en betald semester i sju dagar.
Jag älskar och saknar er."
Gillar man inte familjen kan man säga: "Har ni varit i Toledo…
…i januari?
Nej förresten, ni måste göra det under mellandagarna."
Mamma blev kremerad.
Och efter mammas död gifte pappa om sig.
När pappa gifte om sig gav han mammas aska till min mormor.
En retur till avsändaren, antar jag.
Ni har rätt. Jag ber om ursäkt.
En retur till tillverkaren.
Han resonerade så här: "Jag ska gifta om mig,
och jag kan inte ta med urnan till en annan kvinnas hem."
Och som dotter kände jag: "Jo, det kan du."
Men som vuxen kvinna känner jag: "Nej, det går inte."
Jag gillar inte när killar följer en ex-flickvän på Instagram.
Om min kille tog med sig en påse med döda ben till mitt hem och sa:
"Det här ska bo under tv:n för evigt",
då skulle jag säga: "Underbart."
Nej. Jag hade varit passivt aggressiv.
Jag hade spolat ner en tesked av henne varenda dag.
En dag plockar han upp urnan och säger: "Urnan känns lättare."
"Hon kanske har bantat.
Kritisera inte urnans vikt, älskling."
En lustig grej är att jag inte ens känner så längre.
En yngre version av mig kände så.
När man är singel i 30-årsåldern bryr man sig inte så mycket.
Man vill bara ha nån som inte är störig.
Mellan 20 och 30 var jag osäker och toxisk.
"Jag måste vara deras första sanna kärlek
och deras enda fru.
Jag ska vara ihop med nån som inte tittar på porr."
Men nu: "Kör en handtralla till din döda fru. Det är lugnt."
Vill du ställa hennes urna under tv:n? Är det mitt program på tv:n?
Då är det inga problem. Ställ så många slynor där som du vill.
Vi kan se Love is Blind som en enda stor familj."
När min vän Dustin hörde det sa han:
"Men tänk om du gifter dig med nån som faktiskt är kär i sin döda fru?"
Jag sa: "Hon kommer inte tillbaka. Det är något han får hantera."
"Lås in dig på toa, lukta på hennes blus och gråt ut,
men vi ska äta på Chili's 17.00.
Rabattkupongen gäller för två, inte tre. Gör det du behöver, älskling.
Runka rakt in i urnan om du vill.
När livet ger en citroner gör man cement eller nåt."
Det är romantiskt!
Hon får svälja en sista gång.
Skäms på er som skrattade.
Jag tror att min dödsskräck har gett mig ett yrkesmässigt driv.
Jag har blivit arbetsnarkoman.
Jag hade två heltidsjobb de senaste åren.
Jag turnerade med ståupp på helgerna
och så ledde jag programmet After Midnight på veckodagarna.
Tack.
Tack, det var fint.
Det var jättekul. Jag lärde mig mycket och jobbade med bra folk.
Jag hade en assistent, vilket jag först inte ville ha.
Det är farligt att ha någon vars jobb är att förse dig med snacks.
Första dagen:
"Har du en mobilladdare? Kan jag få en dricka?"
Snart säger man: "Kan du hålla mina händer tills jag somnar?"
Min assistent hette Molly. Hon var fantastisk.
Hon var så bra på sitt jobb att jag kommer att dö ensam.
Standardnivån av omsorg i en relation är nu Molly.
Så här bra var Molly.
Första dagen på Paramount körde jag in och parkerade på min reserverade plats.
Det växte en stor buske på sidan vid förardörren.
Den var inte enorm, men jag fick lirka lite för att komma ut.
Några bin surrade omkring, så jag gjorde så här innan jag sa:
"Trevligt att träffas, Molly."
Det var allt som hände.
Jag klagade inte på busken. Jag anmälde inte den till nån.
Men Molly såg att busken var lite närgången.
Nästa dag körde jag in på min parkeringsplats,
och då var busken borta.
Och jag sa: "Gav du order om att busken skulle bort, Molly?"
"Ja, och de har sprejat bina."
Då kände jag: "Ingen får jävlas med Molly."
Hon röjde ner den där busken.
Jag kunde inte gnälla på nån så hon hörde.
Hon kunde ju göra vad som helst.
Jag kunde inte säga: "Dave är så störig idag",
för dagen därpå när jag undrade var Dave var, skulle hon säga:
"Han är med bina nu, Taylor."
"Du ryckte till i hans närvaro, så jag löste det."
Jag hade inte varit fast anställd förut, så jag fick gå på HR-kurs.
HR existerar inte i ståuppkomik. Det är snarare tvärtom.
"Trakasserar du någon? Bra jobbat, starta en podcast."
HR-kursen var kul. Jag lärde mig mycket.
Visste ni att man får ha sex med folk på jobbet?
Eller, folk från jobbet. Man får inte ha sex på plats. Men…
Jag trodde att kollegor var förbjudet område.
Men HR-Jill sa: "Nej, att dejta går bra. Men säg till först."
"Och då berättar du för våra chefer?"
"Nej, ni måste bara berätta för oss."
Vad är det för sjuka galningar som jobbar med HR?
"Ni får lov att sätta på varandra, men ni måste berätta allt för oss.
Var det bra? Har du foton till en PowerPoint?"
PowerPoint är kul. De visar olika scenarier och frågar:
"Är det här lämpligt eller olämpligt?" Allt är olämpligt. Det visste inte jag.
Jag trodde att det skulle inspirera till samtal och debatt.
Nej, allt är en tydlig tumme ner.
Jag fick en enskild HR-kurs.
De visste nog att jag var den svagaste länken i studion.
De gjorde den i sminklogen.
Det var jag, Deb och Havanna, frisör och sminkansvarig.
Jill gick igenom de olika scenarierna. "Scenario nummer ett:
Kyle säger till Sharon på hennes födelsedag:
'Oavsett hur gammal du är skulle jag inte banga.'
Han ger henne en blink.
Är det ett lämpligt beteende?"
Så då undrade vi:
"Har du en bild på Kyle?
Hur lång är Kyle? Hur luktar han?
Hur gammal är Sharon? Har hon ägglossning?
Vi har inte nog med information för att svara, Jill."
Det bästa med att jobba på en tv-kanal är
att fula ord censureras och de fräckare skämten klipps bort.
Alltså kunde mina troende morföräldrar se programmet.
Det skadar inte deras öron som min ståuppkomik gör.
Mina morföräldrar stöttar mig. Det gör de verkligen.
De gör ett kanonjobb.
De försöker förstå var deras liberala, agnostiska barnbarn kom ifrån.
Jag klarar inte av folk som är elaka mot sina morföräldrar.
Om dina morföräldrar faktiskt vill förstå dig,
då är det okej om de använder fel termer ibland.
"Mormor minns inte vad mina pronomen är."
Då säger jag: "Minns din mormor sin adress?"
Mormor har större problem. Ljuset är på väg.
Vet du hur gammal din mormor är?
Det gör inte jag. Min har varit 62 i 40 år.
Dessutom tar du fler bilder på dina morföräldrar nu.
De fattar varför du gör det, och det kan inte kännas bra.
Mina morföräldrar är mitt bästa föredöme när det gäller kristendom.
De är kärleksfulla, förlåtande och icke-dömande människor.
Men mina syskon och jag är agnostiker. Vår kristendom såg annorlunda ut.
Vi växte upp i ett läskigt kristet hus.
Och växer man upp med nåt som skadar en, då vill man inte leva med det som vuxen.
Jag bär inte heller skärp eller använder träskedar.
Det är ingen slump.
Tack och lov blev vi bara milt misshandlade. Jag…
När jag drog det skämtet i Sverige trodde jag att de skulle ringa till nån…
Det är hemskt att berätta att man fick stryk inför massor av folk
som istället blev nattade varje kväll. Det är förödmjukande.
Jag har inget hemma som skadade mig som barn.
Inga biblar, inga bälten, och ingen Bron till Terabitia.
Jag hoppas att författaren ser det här och skickar mig en personlig ursäkt.
När man växer upp i en hemsk religiös miljö
så tillbringar man ungdomen med att reda ut vem man är.
Det är inte samma sak som den de vill att man ska vara.
Jag kom nyss ut som queer, och…
Tack så mycket.
Tack.
Det var snällt av er.
Att komma ut som bisexuell vid 30 är som att säga till en servitör:
"Jag fyller faktiskt år idag."
"Då får du sjunga för dig själv. Du är vuxen."
"Jag har varit väldigt modig. Jag kom precis ut."
"Ja, men kusten var klar, eller hur, tjejen?"
Jag hade gjort det förr om inte mina tre syskon
hade envisats med att komma ut.
Den ena efter den andra kikade ut, som små jordsvin.
Varje gång det hände tänkte jag:
"Nu blir det sex månader till av heterosexualitet för mig."
För mig dröjde det också eftersom det finns ett stigma kring bisexualitet.
När man säger att man är bisexuell, antar folk att man är bra på sex.
Men det är inte jag.
Och jag vägrar att bli bättre, okej?
Jag tänker inte lära mig fler knep.
När jag fyllde 30 sa jag: "Nu räcker det."
Eller som Jesus sa: "Det är fullbordat."
Nu trycker jag på "spara". Jag tänker dö på den här nivån.
Men jag vill inte heller solka ner bisexualitetens varumärke.
Jag vill inte sänka laget.
Jag har många queerkompisar som är öppna och fria med sin sexualitet.
Och det är kul.
Jag har jättemånga Samanthas i min vängrupp.
De är roliga och inspirerande.
Men vi behöver också fler pryda personer som är homosexuella.
Fler behöver säga:
"Jag är bisexuell. Jag är attraherad av er alla,
men jag litar inte på någon av er.
Jag skulle kunna, men jag vägrar."
Det är lika läskigt att säga att man är bisexuell
som att säga att man är suicidal.
För vissa säger: "Löper man inte linan ut vill man bara ha uppmärksamhet."
Vilka gillar det skämtet? Queerfolk fattar det skämtet.
Heteromänniskor känner bara: "Det där var många sorgliga ord."
Och ni har rätt.
Ta inte illa upp, heterokillar,
men jag är glad att heteromän inte är mitt enda alternativ.
Utbudet är sorgligt.
Och ni är inte dåliga människor, ni är bara dåliga kommunikatörer.
Och jag har försökt.
Jag har gått i parterapi med många killar.
Jag har aldrig varit gift, så pinsamt.
Vet ni hur pinsamt det är
att göra slut med nån man har gått i terapi med?
I resten av livet bär man runt på värdelös kunskap om en killes barndom.
"Kul. Jag kommer att veta vad Michael triggas av i resten av livet."
Och med flera av mina killar kunde jag inte komma överens om framtiden.
Jag ville bara adoptera, ifall vi skulle ha barn.
Alla heterokillar jag dejtade sa:
"Det måste se ut som jag, annars äter jag upp det." Varenda en.
Jag har aldrig varit pappa, men kanske stämmer det.
En kille ville använda surrogatmödraskap.
Det var han öppen för. Jag älskar tanken på surrogatfödsel.
Vilket kraftdrag. "Kan du bära det här i nio månader?
Jag är så upptagen. Nu ringer det här. Ät ingen fisk."
Nio månader senare ligger de i en geggig röra och du står där nyfönad.
"Tack så mycket.
Du strålar. Du är så modig. Pengarna ligger på bordet. Fem stjärnor.
Hej då!"
"Det där var intensivt. Nästa gång blir det kontaktfri leverans."
"Ja, du är på rätt plats.
Lämna det på verandan, ta en bild. Jag hämtar det när du har gått.
Nej, det är rätt adress.
Om jag hade varit extrovert hade jag burit det själv."
Jag vet inte om jag vill ha barn.
Jag ändrar mig så ofta att jag ibland funderar på att sterilisera mig.
Det är en reproduktiv motsvarighet
till att hälla vatten på brownies i soporna.
När man känner: "Jag vill nog äta de här senare.
Men just nu tänker jag klart,
så jag eliminerar det alternativet."
Skrattar ni inte, så gratulerar jag er till ett friskt förhållande till mat.
Har vi några mammor här som gärna… Vad bra.
"Ja, absolut!" Jag älskar det.
…som vill svara på personliga frågor om förlossning?
Du tog inte ner handen. Toppen.
Mammor är så coola.
"Javisst, jag är en öppen bok.
De knäckte bokstavligen min rygg på vägen ut.
Jag berättar gärna."
Hur många barn har du?
-Två. -Två? Härligt.
Hur gamla är de?
-De är 16 och 18. -16 och 18? De är färdigväxta personer.
När folk har bebisar stelnar jag till.
Jag frågar saker som: "Går barnet?
Har det öppnat ögonen, eller… Har det torkat?"
De är så hala när de kommer ut. Man får inte tappa dem.
Okej. Du har tonåringar.
Kom dina barn ut från huvudterminalen?
Det är ett tjusigt uttryck, tycker jag.
Jag har pratat med många kvinnor under turnén som har berättat…
Jag är rädd för att föda, och det är inte konstigt.
Jag växte upp i kyrkan där inte ens avhållsamhet skyddar 100 %.
Vi fick höra historien om Maria.
"Håll ihop knäna, och hoppas att Gud inte väljer dig."
Det höjer skräcken inför barnafödandet.
Det är redan läskigt. Tänk om det blir sätesbjudning?
Tänk om det är sjukt, eller om det är Gud?
Alltså har jag förlossningsskräck, och jag har pratat med flera mödrar
som har sagt att när man krystar så säger ens kropp ofta:
"Vi vet vad du letar efter.
Det kommer strax, pling, pling."
Och så, under förlossningen kan man förutom en bebis trycka ut…
Bajsade du? Ja?
Tack för din uppriktighet.
Jag har lärt mig något under de senaste åren.
Det finns bara två svar till: "Bajsade du under förlossningen?"
"Ja, det gjorde jag", samt "Jag minns inte".
"Ja", eller "Det har du inte att göra med".
Vissa mammor pratar om sin förlossning som om det var en musikfestival.
"Jag tog massor av droger.
Jag tror att din pappa var där.
Jag minns bara att jag skrek: 'Spela min låt, bitch!'
Sen tvingade de iväg mig innan jag var redo."
Första gången jag frågade det här var på en klubb i Dallas.
En kvinna på första raden sa: "Tre barn. Jag bajsade aldrig."
Det satt en grupp sköterskor i närheten, och de var dyngraka.
De skrek och skrattade åt kvinnan.
"Alla bajsar, varenda en!
Om du tror att du inte gjorde det, så är det för att vi ljög."
Jag såg hur kvinnans värld förändrades.
Det var som The Truman Show.
Jag ville rädda stämningen och sa: "Känn dig inte dum.
Även om jag väljer kejsarsnitt tänker jag bajsa på bordet
för att visa vem som bestämmer."
När jag säger att jag kom ut nyligen, då menar jag "offentligt".
Mina vänner fick reda på det tidigare,
men jag kunde ha gjort det bättre. Jag var för blasé.
Det skulle ha varit som i ett avsnitt av Glee,
men jag nämnde det bara i förbifarten.
"Förresten, jag tänker dejta kvinnor nu."
De sa: "Okej." Det var som om jag hade sagt att jag var vegan.
"Vi får se hur länge det varar. Du behöver järn, tjejen."
De var inte helt…
De tog in det när jag träffade min första flickvän.
Jag började dejta en tjej som var så snygg att jag tänkte:
"Herregud, är jag Pete Davidson?
Hur lång är jag?"
Att börja dejta kvinnor påminde mig om att känna mig religiös igen.
Mina vänner klagade över sina killar och män och jag tänkte:
"Har du hört de glada nyheterna?
Du måste inte leva så här.
Det finns bättre sätt."
Och när jag fick flickvän började mina vänner ställa frågor.
De kom till mig med sin millennial-ånger.
Är generation Z här ikväll?
Herregud, allvarligt?
Okej. Nu måste alla vara coola inför mina nya vänner.
Gen Z, det här fattar ni inte.
Ni kan det här med att utforska identitet och sexualitet.
Ni vill veta vilka ni är och vad ni kan.
Vi millennials vaknar varje dag och ser oss i spegeln…
"Visa ingen glädje på utsidan.
Då blir mamma och pappa upprörda.
Avvakta. Var fria när ni dör. Vänta."
Det är våra morgonaffirmationer.
Vi bär på mycket och förtränger mycket.
Många av mina kvinnliga kompisar mellan 30 och 40 sa:
"Om jag ändå dejtat kvinnor."
De var ihop med män och var lyckliga, men önskade ändå det.
De ställde personliga frågor som: "Är sex bättre med kvinnor?"
"Vill du verkligen att jag berättar? Du sa att du var fäst vid din kille."
"Nej, är det verkligen annorlunda?"
Och jag sa: "Ja."
"Hur då?"
Och då sa jag så här:
"Den största skillnaden mellan sex med män och sex med kvinnor
är att när man har sex med en kvinna,
så är man närvarande hela tiden."
Förstår ni?
För med en man kan man liksom…
Det är inte nåt traumatiskt, utan som i baksätet under en bilresa.
"Jag glömde hörlurarna. Nu ser jag på molnen."
"Jodå, absolut.
Ja, herregud. Den var jättestor.
En enorm… Tyst, men stor.
Tyst, men dödlig…
Jag älskar sådana. Tack så mycket."
Jag har aldrig fejkat orgasm.
Vår generation har fått tillräckligt med deltagarmedaljer,
men jag dömer ingen som måste.
Det kan ta för lång tid.
Om du vill fejka en orgasm ska du få ett tips från mig.
Håll andan så länge du kan.
För sen när man…
Då verkar det som om du kom.
Men egentligen tog du bara ett andetag.
Det är så man blir av med både hicka och Jeremy.
Jag gillar att ha sex med män ibland.
Men finns det nån som faktiskt gillar att suga kuk?
Finns det nån som… Jaha, bravo.
En tyst liten handuppräckning. Underbart.
Vad fint att det finns hjältar ibland oss.
Att suga kuk är som att gå på en löprunda.
Jag är stolt över mig själv efteråt…
…men under tiden känner jag: "Varför gör jag det här?
Det finns andra sätt att ta mig dit jag vill."
Men efteråt tänker jag alltid: "Oj. Tänk vad vi människor klarar av.
Tanken kan segra över kroppen."
Men under akten:
"Folk borde belöna mig med vatten. Jag är så modig!"
Och efteråt tänker jag: "Snyggt. Jag var snabbare idag."
Vi vill bli snabbare, inte bättre.
Jag var så rädd när jag skulle ge kvinnor oralsex.
Första gången jag gjorde det tänkte jag:
"Herregud, det här är så mycket bättre."
Jag blev så förbittrad.
"Så ni menar att jag kunde ha lapat i mig glass hela tiden,
och istället har jag svalt svärd?
Jag kunde ha levt som ett barn på sommarlov.
Istället har jag levt som en gycklare med bekräftelsebehov."
Jag är inte fantastisk på att queer-dejta. Jag stött på oanade hinder.
Jag blev dumpad av en polyamorös person. Har det hänt er? Det suger.
Det är som att få sparken från ett deltidsjobb.
"Du kan inte ens jobba här enbart måndagar och tisdagar."
Jag trodde inte att polyamori var för mig. Hon var poly. Jag var upptagen.
Men det visade sig vara den mest ärliga och kommunikativa relation jag haft.
Jag var jättekär. Hon dumpade mig för att jag jobbade för mycket.
Jag vill säga er en sak.
När jag började dejta en polyamorös person,
anade jag inte att det skulle ta slut för att min livsstil inte passade dem.
En del här tror mig inte.
"Du kan inte gilla polyamori.
Du är så monogam att du onanerar till Bridgerton."
Vet ni vad? Det gör jag inte.
Jag har gjort det, men det gör jag inte längre.
Det skämtet lär klippas bort. Jag lovar. Det är för sårbart för Netflix.
Det lär klippas bort.
Men kanske hjälper det algoritmen. Vi får prata om det.
Om Netflix förslag låter så här: "Om du gillade Bridgerton…"
Så kan de göra.
Tack för att ni ville lyssna på mitt nya material.
Det är mycket Gud och gay-skämt.
Mina agenter är nervösa.
Hela mitt team blev nervöst
när jag sa att showen heter Save me och handlar om religion.
Min publicist sa:
"Jaha, din special heter Prodigal Daughter
och du vill kalla turnén Save Me…
Du tänker väl inte ta reklambilder där du hänger upp och ner på ett kors?"
Så vi gjorde oss av med de bilderna.
Nej. Jag tog aldrig några sådana. Det var aldrig tanken.
Jag förstår varför de trodde
att jag skulle kritisera kristna i en timme.
För i mina andra komedispecialer
brukar jag håna kristendomen i några minuter.
Jag bearbetade vad jag gått igenom som barn.
Och jag var avundsjuk
eftersom kristendomen funkade för andra, men inte för mig.
Som psykiskt sjuk känns det jättejobbigt att höra:
"Jag brukade också vara nere.
Sen tog jag emot Jesus i mitt hjärta och nu mår jag bra."
"Var det allt du behövde göra?
Du läste en dikt i mörkret och nu är du värd att älskas?
Det är ju toppen. Vad kul för dig."
Det är som när nån säger:
"Jag slutade dricka läsk och gick ner 9 kilo."
"Herregud, vad coolt! Jag hoppas att ditt plan störtar."
Problemet med religion är att den kan tolkas på så många olika sätt.
Man kan säga till ett rum fullt av människor:
"Jesus älskar dig, oavsett vad som händer."
Och många av dem kommer att höra: "Jesus älskar mig."
Men vissa av dem kommer att höra:
"Oavsett vad som händer."
Och där har vi problemet.
Religionen kan användas som vapen eller verktyg.
Och om man använder religion som ett vapen
för att kontrollera, manipulera och skrämma folk,
för att kunna känna sig överlägsen över alla andra…
Fan ta dig! Det är inte så man ska göra.
Du använder det inte på rätt sätt.
Då använder du en vibrator till att massera ryggen,
och alla skrattar åt dig.
För om Gud existerar
är det inte för att du ska känna dig bättre än någon annan.
Han finns för att du ska bete dig bättre mot andra.
Och livet är så jävla svårt.
Allt som gör en till en bättre medmänniska,
det är det man ska göra.
Vi glömmer att alla har det svårt.
Alla försöker bara överleva,
och vi dömer ut andras överlevnadsstrategier.
"Om man tar antidepressiva ger man upp."
"Man är dum om man tror på Gud."
Jag tar medicin, du knaprar i dig Jesus.
Alla försöker nå fram till "död med pappa".
Alla försöker ta sig dit.
Det är okej.
Och det finns många som använder religionen på rätt sätt.
Min moster, farbror och morföräldrar, och ni i den här kyrkan.
Det är många som använder religion
som ett verktyg för gemenskap, kontakt, medkänsla och tröst.
När jag skrev på den här timmen tänkte jag på de som gör det.
Jag tänkte på min familj och försökte tänka på positiva saker
som jag fått genom att ha växt upp i kyrkan.
Och det mest positiva, som jag inte kom på först,
var att jag började med ståuppkomedi i kyrkan.
Det var så jag började.
De kallade det för vittnesmål, men folk skrattade ändå. Och… Nej.
Jag började som ståuppare när jag var 16.
Under de första fyra eller fem åren av min karriär,
uppträdde jag i många kyrkor.
I USA kan man försörja sig som kyrkokomiker.
Man kan uppträda i stora kyrkor med upp till 5 000 sittplatser
och tjäna bra pengar.
När jag var 21 fick jag bestämma om jag skulle bli kyrkkomiker,
eller om jag skulle bli sekulär komiker.
Ni vet kanske vad jag valde.
Men jag är så tacksam för att det var grunden för min ståupp-karriär.
Jag fick scenvana och uppträdde inför tusentals människor.
Jag fick betalt och lära mig att uppträda utan att svära i olika lokaler.
Jag tänker ofta på det och är tacksam för det.
Och nu tänker många av er:
"Det var ju fint.
Vad gulligt att du är tacksam, Taylor.
Vi fattar vad du säger om kyrkor och allt det där.
Men vi har sett dig uppträda
och du skulle aldrig kunna uppträda i kyrkor nu."
Och det vill jag jag inte heller.
Det ingår inte i planen.
Men jag skulle banne mig kunna, okej?
Om jag till exempel skulle bli svartlistad
är jag proffsig nog att återvända till kyrkan.
Jag kommer att vända kurs så jäkla…jättefort.
Lika snabbt som pulsen på ett foster.
Och då gör jag om mig.
Jag skaffar stort hår och gifter mig med en man som får styra.
Min bok skulle heta Underdånig fru, underdånigt liv
och jag skulle plötsligt börja tala med sydstatsdialekt.
Sen drar jag ut på turné. Jag vet redan hur showen inleds.
Det börjar med ett svart auditorium.
Och på storskärmen i megakyrkan… Det är där man tjänar pengar.
På storskärmen spelar ett svartvitt montage
som startar med Netflix-ljudet.
De äger mig i åtta år till.
Vi ser ett svartvitt montage med grova skämt från när jag var 20.
"Att få en kille att ha kondom är som…"
De tonas ut till demonljud.
Vi ser mitt unga ansikte i stillbild.
Ljuset tänds långsamt och jag kommer ut klädd i…
Vet ni vad?
Jag ska visa er istället.
Är det så man får fitta?
Jag kom så hårt.
Jag är ett vilddjur i sängen.
Det var då jag slutade tro på Gud.
Gå hem och googla "porr för kvinnor", okej?
Jag förlorade oskulden sent när jag var ekonomiskt oberoende.
Jag knullar bokstavligen patriarkatet.
Våt, låt mig känna…
Jag växte upp med Gud. Han är en skit.
Det låter kanske som jag ogillar min religiösa barndom,
och det gör jag.
Helvete också!
Inga föräldrar vill se sin dotter prata om depression och snorre.
Sug på den, Jesus.
Har nån av er försökt få en 20-åring från en dejtingapp
att använda kondom?
Det är som att försöka övertyga en femåring
att ta på sig en jacka över sin Halloweendräkt.
Sug på den, Jesus.
Känner någon igen henne?
Det där var jag när Satan hade satt klorna i mig.
Jag ser att vissa av er känner er som Josef på julen nu.
"Ljuger den här horan för mig?"
Men alla älskar en comeback.
Det är ingen omprofilering, det är en pånyttfödelse.
Välkomna till Prodigal Daughter!
Här är några fina queeruppvaknanden som folk skickat in.
Folk nämner jämt skådespelarna i Pirates of the Caribbean.
Och Shego från Kim Possible.
Och Robin Hood. Rävversionen.
Ja, ni fattar.
Folk frågar alltid vad mitt queeruppvaknande var
och jag förstod vad det var när jag tittade på gamla hemvideor.
I den här pratar jag med mamma när jag var tre eller fyra år.
Och minns ni hjortflickan från Bambi, Faline?
Faline var tydligen mitt queer-uppvaknande.
Vi har filmen här.
Varför är han bäst?
För han är bäst!
Och Faline? Är inte hon också bäst?
Ja, hon är väldigt söt.
Hon får mig att känna mig som en varmkorv i en stekpanna.
En varmkorv i en stekpanna?
AGGRESSIV NICKNING
Milda makter. Vad betyder det?
Jag vet inte.
Tack så mycket, Grand Rapids!
En applåd till Sophie Buddle!