Downloaded from YTS.BZ
Brazília most előnybe kerülhet!
TIZENEGYESEK BRAZÍLIA–OLASZORSZÁG
Official YIFY movies site: YTS.BZ
A csapatkapitány gondosan elhelyezi a labdát.
Az olaszok négyszer lőttek, de csak kettő ment be.
Dunga következik.
Döntő pillanatok.
Persze hogy izgultam.
Arra gondoltam: „Ha kihagyom, haza se mehetek.”
Ugyanakkor viszont tudtam, hogy én kértem ezt a lehetőséget.
Dunga következik.
SÃO PAULO BRAZÍLIA
1994-ES VILÁGBAJNOKSÁG GILMAR
Nyolcórányi saját felvételem van.
Ez rengeteg anyag.
A teljes történet megvan, a legapróbb részletekig.
Más idők jártak akkor.
Ezt már lejátszani is alig lehet.
De rengeteg anyag van rajta.
Elkezdtem kamerázni,
és egy elképesztő archívum jött össze a történtekből. Támadt egy ötletem.
Megmutathatnánk, amit még senki sem látott.
Ami bent zajlott,
a zárt öltözőajtók mögött, a taktikai eligazításokon,
a jó és a rossz dolgokat is. Mindent.
Ez a csapat összefogott, és kilábalt a legnehezebb helyzetekből is,
amikor sokan ártani akartak nekünk.
Nem fogjuk hagyni.
RIO DE JANEIRO BRAZÍLIA
Ez mi volt itt?
Ez a mi baromi kényelmes buszunk.
Egy sima buszjárat volt, forgóvillával meg mindennel.
Mindazt, amit abban a nagyjából két-három hónapban átéltünk, amíg együtt voltunk,
muszáj volt megörökíteni.
30 ÉV UTÁN ELŐSZÖR:
A JÁTÉKOSOK ÁLTAL KÉSZÍTETT, SOSEM LÁTOTT FELVÉTELEK
- Gyerünk már! - Mi ma az ebéd?
- Micsoda? - Mi az ebéd?
Makaróni!
Mi az ebéd? Az olaszok ellen csak makaróni lehet.
Itt éppen melegítettünk, és baromi feszültek voltunk.
Öt-hat éves lehettem, amikor láttam a 70-es vébét.
Jön Pelé! És gól!
És gyerekként azt képzeltem: „Egy nap én is ott leszek.
Világbajnok leszek. A válogatottban fogok játszani.”
Brazília! Háromszoros világbajnok!
Huszonnégy év után
Brazília és Olaszország ismét összecsap a döntőben.
Az 1994-es amerikai világbajnokságon.
Két évtizeddel később.
Csak az tudja elmondani, milyen érzés, aki ott volt.
Ez nem akármilyen meccs. Ez egy brazil–olasz.
Egyetlen lépésre vagyunk a trófeától, amit…
Meglesz a negyedik! Aki ellenünk szurkol, annak is üzenem: meglesz!
Világbajnok akartam lenni.
Beírni magam a történelemkönyvbe.
Amikor felvettem azt a mezt, teljesen átalakultam.
Óriási az elvárás.
Ha nem nyerjük meg a vébét, akkor elbuktunk.
Nyomás, elvárások.
- Nem játszanak jól! - Ébresztő, Parreira!
A 94-es év tönkretette a brazil futballt.
24 éve nem nyertünk semmit. Az rengeteg idő a válogatott számára.
A kapufacsókomra mindenki emlékszik…
KAPUS – OLASZORSZÁG
…de a hibámra senki sem.
Ez volt az első vébé, ami büntetőkkel dőlt el.
Amikor a büntetőt lőttem…
teljes képszakadás volt.
A mi népünk keményen dolgozik, és sokat szenvedett.
Megfogadtam, hogy örömet fogok szerezni nekik.
Ez a vébé arról szólt, hogy mosolyt csaljunk az emberek arcára.
Szóval mindent ugyanúgy csinálnék.
Semmit sem bánok.
A negyedik cím!
„Én akkor itt meg itt voltam.” „Én apámmal.” „Én meg…”
Erről a meccsről mindenkinek van emléke.
A mi csapatunk akart a legelszántabban világbajnok lenni.
Az érzelmi egyensúlynak hatalmas szerepe van.
Egy büntető megváltoztathatja az ember életét.
Ha Taffarel kivédi, Brazília világbajnok.
Baggio készül a büntetőhöz.
AZ 1994-ES VÉBÉ: A DICSŐSÉGES BRAZÍLIA
4 ÉVVEL KORÁBBAN
Egész Brazília arra készül,
hogy végigszurkolja az Argentína elleni meccset
az 1990-es vébé nyolcaddöntőjében.
Óriási az izgalom.
Brazília és Argentína:
ősi, ádáz riválisok.
Egy vébén az embernek hibátlanul kell játszania, mindent beleadva.
Hisz az ellenfélnek is van 11 remek játékosa,
és közülük kettő-három igazi húzóember.
Egy olyan játékos elleni hibát nem lehet jóvátenni.
Úgy voltunk vele: ha nem kapunk gólt, biztos betalálunk.
Elindul a labda a Brazília–Argentína-mérkőzésen!
Brazília játszott jobban,
Argentínának csak egy helyzete volt. De kivel?
Maradona megindul…
Egy zsenivel. Nincs mit tenni. Ilyen a foci.
Maradona lerázza Dungát. Micsoda sprintet vág!
Most nagyon kell vigyázni.
Passz Caniggiának!
Szemben Taffarellel, és gól!
Brazília elbúcsúzik a 90-es világbajnokságtól.
Sokan siratják csendben a vereséget.
Újabb négy évet kell várnunk a következő vébére.
Amikor Brazília kiesett, Lazaronit és engem kezdtek támadni.
Miért nevezték Dunga-korszaknak?
Mert azt az időszakot szimbolizálta,
amikor a válogatott inkább a kemény védekezésről volt híres,
semmint a kreatív futballról.
Edzőt kellett volna cserélni!
Ha a brazilok választhatnák az edzőt, biztos könnyebb dolga lenne.
Az ember nem eldönti, hogy a válogatott edzője lesz, hanem felkérik rá.
Parreira a napot a római Hilton Hotelben töltötte.
Sokat beszélgetett Pelével, de nem akart interjút adni.
Amikor Parreirát kinevezték a válogatott élére, ő kikötötte:
„Csak akkor vállalom el,
ha Zagallo is jön velem.”
A 70-es vébé óta ismertük egymást.
Minden szava aranyat ért.
Kedveltük, megértettük egymást,
és mindkettőnknek a válogatott sikere volt az első.
PARREIRA A SZÖVETSÉGI KAPITÁNY.
HŐSÖK ZINHO
A felkészülés rögtön a 90-es vébé után elindult.
Elkezdték építeni a negyedik címre hajtó válogatottat.
Akkoriban a selejtezők teljesen mások voltak.
Minden mérkőzés sorsdöntő volt.
Sokan várták a válogatottat a szállodánál.
Raí még puszikat is kapott a rajongóktól.
A két vébé között volt egy négyéves építkezési fázis.
91-ben nagyon jó formában voltam, szóval beálltam a csapat újjáépítése mögé.
Elkezdődik a mérkőzés La Pazban!
Brazília addig soha egyetlen selejtezőmérkőzést sem veszített el.
Veszélyes! Vigyázz, Taffarel… Jaj, Taffarel!
Mekkora lövés! Gólt szerez Bolívia!
Ez volt a brazil válogatott első veresége selejtezőn.
Brazília hazatér, hogy magyarázatot találjon a kudarcra.
Az emberek nem bíztak abban a generációban.
Közel 40 évnyi veretlenség után Brazília elveszített egy vébéselejtezőt.
Amikor hazatértünk, Ecuadorral játszottunk a Morumbiban.
Végig kifütyültek minket.
Szóval mindez nagyon ellenséges légkörhöz vezetett.
A füttyszó érthető: Parreira kijelentette, hogy ők ketten nem játszhatnak egyszerre.
Elkezdték megkérdőjelezni az edzőt, Parreirát és a taktikáját.
Nem tetszik Parreira munkája.
Edzőt kellene váltani.
Nem tetszik a válogatott játéka.
A brazil sajtó Parreira és Zagallo fejét követelte.
De mi hittünk bennük.
A brazil csapat hitt bennük.
Parreira, takarodj!
Tartottunk egy hajnali megbeszélést a Granja Comaryban,
a válogatott edzőtáborában.
„Parreira, maradj!
Hogy juthat eszedbe, hogy lemondasz az irányításról?”
Megerősítettük a csapat összetartását.
„Folytatjuk a munkát, Parreira. Világbajnokok leszünk!”
Sorsdöntő pillanat volt.
A recifei meccsünkön megszólítottam a pernambucói szurkolókat.
„Szükségünk van rátok!”
Recifébe érve valami rendkívülit tapasztaltunk.
Tele volt a reptér, elképesztő fogadtatásban volt részünk.
Ünnepeltek, ölelgettek, hihetetlen szeretet áradt belőlük.
Vagy ötezren vártak ott ránk, a nevünket kiabálták.
Raí!
Készen állunk a vasárnapi meccsre, fantasztikus a recifei légkör.
„Itthon vagytok, szeretünk titeket.”
A játékosoknak is kell a szeretet, akárcsak egy családnak.
A recifei barátainktól megkaptuk ezt a támogatást.
Brazília!
A holnapi meccsre 69 000 jegyet adtak el.
Onnantól kezdve valami megváltozott.
Ricardo Rocha ötlete volt,
hogy mutassuk meg a külvilágnak is azt a csapategységet,
ami kialakult közöttünk.
Kézen fogva.
A brazil csapat a megszokottól eltérően vonul a pályára.
Talán ezzel az összefogódzkodással viszonozzák a szeretetet,
amit a pernambucóiaktól kaptak.
Kézen fogva lépnek pályára, jelezve, hogy ilyen egységben fognak játszani.
Tudtuk, mekkora potenciál van bennünk. Tisztában voltunk a képességeinkkel.
Hatalmas futballshow-t csináltunk.
Jön, jön! Gól!
Nézzék csak! Gól!
Gól!
Ott! Gól!
Tökéletes! Gól!
Ez Brazília hatodik gólja.
Ez nagyszerű válasz a kritikusainknak.
De aztán eljött a sorsdöntő meccs.
A selejtező utolsó mérkőzését Uruguay ellen játszottuk a Maracanãban.
Na tessék!
A Maracanã réme!
1950.
„Már megint? Ne!”
Ha elveszítjük a meccset, kiesünk.
A válogatott most még szomorúbb fejezetet írhat.
Először fordulhat elő, hogy Brazília lemarad a világbajnokságról.
Biztos kiharcoljuk a továbbjutást.
De ha nem jutunk ki, bezárhatjuk az országot.
Mindig azt kérdezték: „Mi lesz Romárióval?”
„Visszatér, ha itt az ideje.”
Romário!
A szurkolók Romário nevét skandálják.
Romário nagyon jól játszott a Barcelonában. Letarolta Európát.
Mindenki tudta, milyen fontos játékos.
Amikor hívtak, már számítottam rá,
mert a válogatott nagyon nehéz helyzetben volt.
ROMÁRIÓT KÖVETELIK.
Hatalmas nyomás nehezedett Parreirára és Zagallóra.
Felhívott Zagallo és Parreira, és azt mondták:
„Betinho, arra gondoltunk, hogy elvisszük Romáriót.”
A stáb megkérdezte tőle, hogy mit szólna, ha jönnék.
Azonnal rábólintott: „Hozzátok!”
Bebeto volt az egyik legjobb barátom a futball világában.
A pályán sosem volt nála jobb partnerem.
Csakis két csatárpáros veretlen a brazil válogatottban.
Tudják, kik?
Pelé és Garrincha, valamint Bebeto és Romário.
Mi van, ha nem hozzuk vissza Romáriót, kikapunk Uruguaytól,
és először lemaradunk a vébéről?
Mindennek vége.
Fontosnak érzem magam.
Tudom, hogy ha kikapunk,
én leszek a legnagyobb bűnbak.
De felkészültem erre.
A pályán válaszoltam, nem a mikrofonok előtt.
A brazil csapat már a pályán.
A megfelelő pillanat azon a sorsdöntő héten jött el
Uruguay ellen.
Nem kell állandóan fontosnak lennem. Csak amikor szükséges.
És amikor kellettem, én ott voltam.
Kezdődik a meccs!
Cselez, és a Maracanã felrobban az örömtől!
Odajött Romário, és azt mondta:
„Kiosztok nekik egy kötényt,
kapnak egy esernyőcselt,
és rúgok két gólt.”
Ezt mind be kellett vetnem, hogy teljes legyen a show.
Vége az első félidőnek.
Kifelé menet megkérdeztem tőle: „Hol vannak a gólok?”
„A második félidőben meglesznek.”
Bebeto beadja!
Tökéletes beadás volt. Inkább passz, mint ívelés.
Bebeto beadja, a labda Romárióhoz kerül.
Gól!
Annyi volt a dolgom, hogy felugrom egy kicsit,
és lefejelem a labdát a földre.
Romário befejelte a labdát!
Egy-nulla Brazíliának.
Romário ér oda elsőnek.
Akkoriban félelmetesen gyors voltam.
A kapushoz érve pöccintettem a labdán. Zárta a szöget, a másik irányba mentem.
Megpróbált megütni,
de túl gyors voltam.
Romário ér oda elsőnek.
És most! Ott a gól!
Gyerünk!
Gól!
BRAZÍLIA 2 - 0 URUGUAY
Vége a meccsnek, figyelem!
Ezzel lepecsételik Brazília útlevelét!
Bizony, Brazília! Kijutottunk a világbajnokságra!
A kurva életbe! Kijutottunk, bassza meg!
Éreztem azon a társaságon,
főleg a 90-es vereség után,
hogy nem akarunk többé veszíteni.
Az a legfontosabb, hogy Brazília győzött, és irány a vébé.
Brazília kijutott az amerikai világbajnokságra.
Nagyon helyes!
Játszhattunk volna szebben is,
de most indul a buli, mindenkinek jöhet a sör!
Mindent, amit elértem, a futballnak köszönhetek.
Életem első napjától kezdve különleges kapcsolatom van a labdával.
A futball hűen tükrözi az ország és a társadalom helyzetét.
A brazilok sokat szenvedtek.
Szívós, keményen dolgozó emberek.
Nem könnyű itt az élet.
Ez egy hatalmas ország.
Nekünk a futball jelenti az örömet.
Brazíliát a futball országaként ismerik a világban.
Itt mindenkinek a vérében van a foci, mindenki imádja.
Brazíliában mindenkinek az az álma, hogy focista legyen.
Elmentünk Párizsba játszani
a Paris Saint-Germain ellen, ami akkor Raí csapata volt.
Amikor megérkeztem az edzőtáborba,
mindenki teljesen maga alatt volt.
Akkor tudtam meg,
hogy borzalmas baleset történt.
Meghalt egy nagyszerű sportoló, a barátom,
aki minden bizonnyal a világ legjobbja lett volna: Dener.
Dener hihetetlen lendülettel érkezik!
Kicselezi a védőt és a kapust is!
Ritkán születik olyan játékos, mint Dener.
Igazi zseni volt. A mozgásával szinte meghazudtolta a gravitációt.
Hajnali 5:15 volt. Dener bő tíz perc múlva hazaért volna.
Apám autóval jött São Paulóból Rióba.
Tizenöt percre a lakástól
a sofőr elaludt a volánnál, fának ütköztek, és apám meghalt.
Sajnos újabb társunkat veszítettünk el autóbalesetben.
Aznap reggel kaptuk a hírt, amikor megérkezett volna.
Nyilvánvaló, hogy ő is jött volna velünk.
Biztos, hogy bekerült volna a szűkített keretbe.
A vébé egyik sztárja lett volna,
de a sors közbeszólt.
Azon a párizsi meccsen Ayrton Senna végezte el a kezdőrúgást.
Itt van a nagyszerű Forma–1-es pilóta, Ayrton Senna,
és ő végzi el a kezdőrúgást.
Gyerünk, Ayrton! Adj gázt! Integet a nézőknek.
Köszönjük, hogy erőt adsz a brazil válogatottnak!
Háromszoros világbajnok volt, és Brazília is.
Ő is a negyedikre hajtott, és mi is.
Nehéz feladat volt, de mindent bele akartunk adni.
Egyezséget kötöttünk.
A csapatnak több esélye van a vb-címre, mint nekem a Forma–1-ben.
Vasárnaponként megállt az élet,
mindenki Ayrtont nézte.
Ő volt a mi nagy példaképünk.
Ő jelentette a brazil nép vasárnapi örömét.
Tizenöt nappal később, május elsején halt meg a balesetben.
BRAZÍLIA SENNÁT GYÁSZOLJA
TÖBB MINT EGYMILLIÓAN BÚCSÚZTAK SENNÁTÓL
HŐSÜNKNEK
Ayrton Senna elvesztése mindenkit lesújtott.
Brazília nagyon-nagyon szomorú időszakot élt át.
Senna és Dener esetében is
próbáltunk a leírhatatlan veszteségből és fájdalomból
erőt, energiát meríteni,
hogy még jobban összpontosítsunk, és soha ne adjuk fel.
Ayrton halála is közrejátszott abban,
hogy egy lelkileg összetört nemzetet képviseltünk.
Brazília nagyon nehéz időszakon ment keresztül.
És a futball, a válogatott jelentette az emberek számára a reményt,
amibe kapaszkodhattak.
Úgyhogy amikor behívtak minket a válogatottba,
egyetlen célunk volt:
hazahozni a trófeát,
hogy újra mosolyt csaljunk az emberek arcára.
A VILÁG AZ USA-RA FIGYEL
BRAZÍLIA AZ UTOLSÓ REMÉNNYEL INDUL ÚTNAK
Akkor nem voltál itt.
Én szálltam fel elsőként a kamerával a repülőre.
BRAZÍLIA A NEGYEDIK CÍMÉRT VERSENYEZ
Mindenkit lefilmeztem, szerintem csodálatos felvételek lettek.
Valóra vált a gyermekkori álom.
Egy ilyen csapatsportban elengedhetetlen,
hogy mindenki azonosuljon a közös filozófiával.
Mit is akarunk?
Világbajnokok lenni.
EGYESÜLT ÁLLAMOK
Egy világbajnokságra érkezni az USA-ba határozottan más élmény.
Mert ott a labda nem is kerek, ugye?
Eljutni egy világbajnokságra,
pályára lépni, részt venni…
Semmi sem fogható ehhez.
Távol tartották tőlünk az újságírókat.
Nehogy bármibe belekeveredjünk.
Kimentünk edzeni,
aztán vissza a szállásra,
ebédeltünk, vacsoráztunk…
Másnap folytattuk, és mindenki a feladatra koncentrált.
Tudtuk, hogy alkalmazkodnunk kell,
és kíváncsian vártuk, hogyan reagál a közönség.
Brazília a legjobb!
Ebben az országban természetes volt, hogy sokan nem is ismerik a focit.
Megkérdezhettünk bárkit: „Hé, most van a vébé, tudod, mi az?”
- Szereti a focit? - Nem.
Megnézi a meccseket?
Nem.
Nem érdekel.
Megnéz legalább egy meccset a világbajnokságon?
Nem, dolgoznom kell.
A FIFA célja, hogy növelje a sportág népszerűségét.
Az USA-ban pedig hatalmas piacot látott.
Az Egyesült Államok üdvözli önöket
az 1994-es labdarúgó-világbajnokságon!
Doboló, szambázó brazil futballrajongók szállták meg Los Gatos városát.
Mit tanult tőlük?
„Ishi, pashi, pushi vá”, bármi is legyen az.
Hogyan?
Em cima, em baixo, puxa e vai!
Ez mit jelent?
BRAZÍLIA A HALÁLCSOPORTBAN
Kamerun, Oroszország és Svédország volt velünk a csoportkörben.
Rendkívül feszülten készültünk az oroszok elleni nyitómeccsre.
Az volt az első világbajnokságom.
Cafúnak, Leonardónak és Márcio Santosnak is.
De a 90-es válogatott stabil alapot jelentett.
Az volt a nyitómeccsünk, Oroszország ellen kezdtük a vébét.
A legelső mérkőzés minden csapat számára kész idegbaj.
Tisztában voltunk a nyitómeccs jelentőségével.
Ha azt megnyerjük, szinte már továbbjutottunk.
Ez a kezdeti feszültség megnehezíti a dolgokat.
BRAZÍLIA–OROSZORSZÁG CSOPORTKÖR
Emlékszem a legelső lépésre. Én léptem először a pályára.
Amikor jobb lábbal a fűre léptem, az…
Pislantottam, és lepergett előttem a film.
Mindaz, amin a csapat keresztülment,
hogy kijusson a vébére.
Az egész stadion sárgába, Brazília színeibe borult.
Átfűzi az orosz lábai között.
Megtartja a labdát!
Nehéz, nyögvenyelős meccs volt.
A védő, Ricardo Rocha nem tudja folytatni a játékot.
Megsérültem.
A jelek szerint izomsérülés.
Számomra ott véget ért a vébé.
Jobban érdekelt a góllövés, mint a „világ legjobbja” cím.
Ziccerben a brazilok! Gól!
Erősek voltunk. Jól védekeztünk és támadtunk. Számos helyzetünk volt.
Tizenegyes!
Raí nekifut, és gól!
Nagyon jól rajtoltunk, ami elengedhetetlen egy világbajnokságon.
Brazília!
A továbbjutás szinte biztossá vált az első meccsen szerzett három ponttal.
A továbbjutáshoz még egy győzelem kell.
Számíthatunk még Ricardo Rochára?
Nem tudom. Még nem vizsgálták meg.
Arra gondoltam: „Hazamegyek, nincs értelme maradnom.”
Aztán Parreira odajött hozzám, és azt mondta: „Nem.
Beszéltem a játékosokkal, maradsz.”
Onnantól kezdve Ricardo volt a kapocs
a játékosok, a vezetőség és a stáb között.
Tudtam, hogy már nem lépek pályára, de segíteni akartam a srácoknak.
Jorginho pedig folyamatosan videózott.
Mondom: „Szólj, mikor kanyarodjak!” Ő meg: „Most!”
Itt arról mesélt, amikor vezetni tanult, és hirtelen egy emelkedőhöz ért.
Mivel nem tudott rendesen vezetni, megállt,
kitette a háromszöget, és azt mondta: „Gond van.”
- Felvetted? - Fel.
Én azt mondom: „Most jön a…” Mire ti meg: „A bomba!”
KAMERUN
Brazília volt a világfutball etalonja.
Azokat a játékosokat… a tévében néztük. Egészen más volt ellenük játszani.
Június 24.
A Stanford Stadion ismét brazilok ezreivel telik meg.
Brazília második mérkőzését hatalmas várakozás előzi meg.
Nem könnyű egy olyan afrikai csapat ellen játszani, mint Kamerun.
BRAZÍLIA–KAMERUN CSOPORTKÖR
Micsoda passz Romáriónak! Megelőzi a védőt…
A fiúk tudták, hogy bízhatnak bennem.
„Add oda neki, és bevarrja!”
Gyerünk! Gól!
Szépen járatják a labdát. Jorginho beadja.
Márcio Santos fejel… És gól!
Én fejeltem be, ezzel felkerültem a gólszerző vb-védők listájára.
Nincs belőlük sok.
Romário megindult, próbált átjutni,
de nem tudott passzolni, és pont elém pattant a labda.
Nem volt jó a szög, de belsővel a sarokba csavartam.
Gyerünk, Bebeto! Lődd rá! Gól!
Örültem, hogy vége a meccsnek.
BRAZÍLIA 3 - 0 KAMERUN
Brazília!
Feltűnt önöknek, hogy Dunga teljesen más, mint amilyen az olasz vébén volt?
A győzelemhez vezető első brazil gólt
Dunga készítette elő Romáriónak.
A futball egyfajta utópia, nem igaz?
A csapatban van, akivel jobban kijövünk, akivel jobb a kapcsolatunk.
De a többiekkel sem vagyunk rosszban. Tiszteljük egymást, csapattársak vagyunk.
Teljesen más beállítottságú emberek fognak össze a közös célért.
Romário sosem ivott vagy dohányzott.
Neki a nők és a tánc volt a gyengéi. Imádott táncolni.
Szambázzunk!
Szerettem élvezni az életet. Ma is szeretem.
A nők mindig is az erősségeim voltak.
Vagy a gyengéim.
Baixinho néha meglépett éjjel, de mindig időben visszaért,
kipihente magát, koncentrált, sosem volt vele gond.
Állj meg!
Tegyél be Salgueirót!
Mivel megnyertük az első két meccset,
mi és Svédország biztos továbbjutók voltunk.
Már csak a csoportelsőség volt a tét.
SVÉDORSZÁG
A 94-es vébére készülve tudtuk,
hogy erős csapatunk van, komoly eredményekkel.
Három-null Brazíliának!
BRAZÍLIA–SVÉDORSZÁG CSOPORTKÖR
A győzelem volt a célunk.
Veszélyes helyzet! Átveszi, rálövi, gól!
De ők szerezték meg a vezetést.
A második félidőben, miután Mazinho beállt,
stabilabban védekeztünk, és kicsit feljebb mehettem.
Ez volt a nyerő húzás.
Odatettem, és elszáguldott vele.
Gyerünk! Romário a tizenhatoson belül, lő!
Gól!
Nehéz meccs volt.
A végén sikerült spiccel betennem, és ezzel egyenlítettünk.
Brazília–Svédország: egy-egy.
Brazília nyerte a csoportot.
Parreira ekkor váltott konzervatívabb taktikára.
Kivette Raít a csapatból.
Kispadra kerültem, de rögtön megértettem,
hogy a csapat érdekeit kell szem előtt tartanom.
Amikor Raí, a kapitány kikerült a kezdőből,
nem volt min gondolkodnunk.
Egyértelmű volt: Dunga lesz a csapatkapitány.
A karszalag nem változtatott meg.
Mindig is ilyen voltam.
A mentalitásom, a viselkedésem a pályán,
ahogy hajtok és ahogy irányítok,
nem egy darab karszalagtól függ.
Parreira mester vasárnap tette a bejelentést.
A szurkolók nem erre vágytak.
Mert mi vagyunk a kétszázhúszmillió edző országa.
Mindenkinek megvan a véleménye, a saját csapata,
a saját sztárjátékosa, aki szerinte kiemelkedik.
Borzalmas volt a teljesítményük.
Idejöttem, berekedtem, kifestettem az arcom, de ez gyalázat!
Tudom, mit jelent a szurkolóknak követni a csapatot, szorítani nekik.
Őrültségekre is képesek, olyan szenvedélyesek.
Szenvedélyesen imádom a futballt.
Csak a csoportkörre vettünk jegyeket.
Arra gondoltam, mi van, ha nem jutunk tovább, és akkor…
Nem akartuk egy hónapig mások meccseit nézni.
Brazília július negyedikén játszott az USA ellen a nyolcaddöntőben.
Félelmetes volt, mert az USA válogatottja sokat fejlődött addigra.
Óriási öröm lenne az Egyesült Államok számára.
Ott vannak a 16 legjobb között,
és megragadják honfitársaik figyelmét a függetlenség napján.
Egy fotós hallotta a pályán, hogy Tab Ramos a meccs előtt azt mondja:
a brazilok úgy fognak innen távozni, mint 50-ben a Maracanãból.
Bomba!
Gyerünk, fiúk! Nyomjunk egy kis szambát!
Bomba!
A reklámblokkon már túl is vagyunk.
A műsor támogatója…
Ez benne van a pakliban,
adódnak lehetőségek.
Branco lesérült, nem tud játszani. Ez velem is megtörténhet.
Bennük mindig is buzgott a hazaszeretet.
A stadionban a szurkolók 80%-a amerikai volt.
USA!
Minden összeállt.
A függetlenség napján, hazai pályán, a vébé legjobb csapata ellen.
Volt keresnivalónk.
Elkezdődik a Brazília–USA-mérkőzés!
Jól játszott a válogatottjuk,
tökéletes taktikával, nem hagytak teret, remek játékosaik voltak.
Ez mind számított.
Jó passz Tab Ramostól Thomas Dooley-nak. Nagy helyzet!
Nehéz meccs volt, ment az adok-kapok.
Nyilván a braziloknál volt többet a labda.
Ha Bebeto és Romário ott van elöl,
előbb-utóbb betalálnak, és megnyerjük a meccset.
Szóval partiban voltunk velük.
Jó meccset játszottunk.
Tab Ramos és Leonardo küzdenek…
Szabálytalanság Leonardótól!
Kisebb dulakodás kezdődik.
Piros lap! Leonardót kiállítják.
És hát kiállították.
Még az első félidőben.
A stadion elnémult.
A brazil szurkolók dermedten nézték, hogy mi történik. Nem hitték el.
Kiállítanak valakit?
Mit mondhat ilyenkor az ember? „Jó ég, most mi lesz?”
Brazília elveszítette az irányítást.
Így nagyon nehéz dolguk lesz.
Leonardo viselkedése hatalmas csalódás.
Szörnyű volt, mert rádöbbentünk, hogy akár ki is eshetünk.
Kapufa!
Vége az első félidőnek.
Elég a Parreira-féle futballból, ez nem méltó Brazíliához!
Ha Brazília kiesik a kiállítás miatt, Leonardo haza se mehetett volna.
Az első félidő végén bementem az öltözőbe.
„Hol van Leonardo?”
A zuhany alatt gubbasztott.
Ránéztem, és azt mondtam: „Hé!
Kelj fel!”
Zokogott. Én meg: „Figyelj ide rám!
Gólt fogok rúgni. Nyugi, megnyerjük a meccset!”
Tudtuk, hogy sokkal többet kell futnunk.
Elkezdődik a második félidő!
Egy ponton be kellett látnom,
hogy nem fogok betalálni, mert a labda nem akar bemenni.
Gyerünk, Romário! Rálövi, és…
Emberhátrányban egyre csak nő a nyomás.
Ott voltam a jobb és a bal szélen, középen.
Visszazártam, küzdöttem, védekeztem.
Pattanásig feszült a helyzet.
Jön Romário! Ő minden reményünk!
Romário megindult középen.
Én meg területet nyitottam neki,
hogy lepasszolhassa nekem a labdát.
Gyerünk, Romário!
Az egyik szemem rajta volt, a másik az utolsó védőn, nehogy lesre fussak.
Higgy magadban, Romário!
„Gyerünk!” És csak vártam.
Egyre közelebb ért, én meg: „Te jó ég, mindjárt lesre futok.”
Az utolsó embert figyeltem. Romárióra néztem. Egy ezredmásodperc volt.
Mivel nekem nem jött össze, annak adtam a labdát, aki belőheti.
Romário lepasszolja Bebetónak…
Amikor lepasszolta, megfordultam.
Ránéztem arra az óriási kapusra. Arra gondoltam: „Most vagy soha.”
Bebeto lő…
Gyerünk! Gól!
Vezet Brazília! Gól!
Kíméletlen volt, mint mindig.
Csak ő tudta így belőni oda a labdát.
Pontosan abba a kis sarokba lőttem,
ahová a kapus a kulacsait tette.
Ott már nem volt mit tenni.
Gól!
Belőttem a gólt, és azt kiabáltam: „Szeretlek!”
Szerettük egymást. És ezt sokféleképpen ki lehet fejezni.
Tiszta szívből mondtam, ő is tudja.
Mert mindannyian szívből szerettük egymást.
Szemet gyönyörködtető a brazilok játéka.
A stadion örömmámorban úszik!
Hajrá, Brazília!
Sorsdöntő gól volt.
Azt mondtam Jorginhónak: „Ezt a címet senki sem veszi el tőlünk!”
Amikor bementem az öltözőbe, Leonardo…
a nyakamba borult.
Együtt zokogtunk.
A bíró lefújja az Egyesült Államok elleni mérkőzést!
Brazília továbbjutott!
Hajrá, Brazília! Irány a negyeddöntő!
BRAZÍLIA 1 - 0 EGYESÜLT ÁLLAMOK
A FIFA négy mérkőzésre eltiltotta a hátvéd Leonardót.
Ezenkívül 10 000 svájci frank, azaz csaknem 7000 reál büntetést kapott.
Amikor összezárta a lábát, meg akartam kerülni.
Próbáltam túljutni rajta,
és meghúztam a mezét.
Ahogy meghúztam, odavágott a könyökével.
Alacsonyabb vagyok nála, és még lejjebb is hajoltam.
Amikor könyökölt,
pont a fejem tetején talált el, és betörte a koponyámat.
Arra emlékszem, hogy a földön fekszem,
és olyan zajt hallok, mintha egy vonat robogna el mellettem.
Ott, a fejemben.
És ott volt a tényleges sérülés is, mert évekig fejfájások gyötörtek az eset után.
Leonardo egy végtelenül egyenes srác,
mindannyiunk közül belőle néznénk ki a legkevésbé ilyesmit.
Tudjuk, milyenek a focisták.
Vannak, akiket rossz szándék vezérel, de Leonardo nem ilyen.
Az nyugtat meg, hogy nem volt benne szándékosság.
Eszembe sem jutott volna, hogy kárt tegyek egy ellenfelemben.
A brazil sajtónak és a braziloknak semmi sem elég.
Nem elég megnyerni a meccset.
Végül is nyertünk.
De ezt a gyáva, kockázatkerülő játékot az Egyesült Államok ellen
nehéz megemészteni.
Nem mondanám, hogy megszenvedtünk a győzelemért, de nehéz meccs volt.
Mattheus 1994. július hetedikén született.
Kilencedikén játszottunk a hollandok ellen.
Mivel én távol voltam, a sógornőm ment be a szülőszobába.
Majdnem egy órát vártam, hogy halljam a fiamat felsírni a telefonban.
Akkor nyugodott meg, amikor Mattheus felsírt,
mert a nyakára tekeredett a köldökzsinór,
kicsit lilásan jött világra, és időbe telt, mire felsírt.
Leírhatatlan érzés volt, amikor végre meghallottam.
Később bekapcsolták a tévét,
és ott volt a feleségem a kisfiammal.
Hű, a mindenit! Elöntöttek az érzelmek.
Hall téged, nyugodtan beszélhetsz hozzá.
Leírhatatlanul boldog vagyok, és…
Meglátjuk, összejön-e egy gól Mattheus tiszteletére a hollandok ellen.
Ugye látod, milyen szép nagy baba?
Fantasztikus, gyönyörű.
- Tiszta apja, nem igaz? - De igen.
De az anyjára is hasonlít, nem?
Azt akarod, hogy mindegyik gyereked rád hasonlítson.
„Attól, hogy így láthatom a fiamat…
Legszívesebben én is ott lennék veletek, de meg fogja érni” – mondtam.
„Meg fogja érni.”
Nadal, Ferrer, Luis Enrique.
Nagyon erős isiászom, ülőideg-gyulladásom volt.
Az elején Leonardo játszott helyettem.
Az egész vébé alatt a sérülésével bajlódott.
Leonardo azért játszott, mert Branco megsérült.
BRANCO ERŐÉRT IMÁDKOZIK
Azt mondtam:
„A pályán nem tud futni, de a medencében igen.
A vízben még az erőnlétén is tudok javítani.”
Megelőlegezték nekem a bizalmat.
A medencében edzettem mellénnyel és gumikötéllel,
mert a gyulladás miatt rá se bírtam állni a lábamra.
Sokat támadtak amiatt, hogy Brancót is kivittem a vébére.
Branco rossz fizikai állapotban van, ezt mindenki tudja.
Több mint 50 napja nem játszott, és a hőség is elviselhetetlen.
De amikor szükség volt rá,
gondolkodás nélkül betettem a csapatba.
És meghálálta a bizalmat.
Hamarosan Hollandiával nézünk szembe egy igazi élet-halál meccsen.
A szurkolók nagy bánatára Branco visszatér a csapatba.
Jobb későn, mint soha.
Fontos, hogy jó játékkal viszonozzam a törődést,
és akár góllal is megháláljam a bizalmat.
Versenyt futottam az idővel.
HOLLANDIA
Még ha nem is játszottunk végig jól a csoportkörben,
csapatként folyamatosan fejlődtünk.
És a játékstílusunk is egyre összeszedettebb lett.
Tudtuk, ha a saját játékunkat hozzuk, megverhetjük őket.
Meglátjuk, mindent beleadunk,
és remélhetőleg mindenkit meglepünk.
Brazíliának vigyáznia kell,
mert a miénkkel ellentétben a holland válogatott egyre jobb.
Láthatóan ráleltek a megfelelő taktikára, és összekovácsolódtak.
Hollandia, mint tudjuk, egy futballnagyhatalom.
Kiváló játékosaik voltak azon a vébén.
Remek csapatunk volt, és készen álltunk.
Jó meccset fogunk játszani, és bejutunk az elődöntőbe.
74-ben győztek, de most mi jövünk. Meglesz a negyedik cím.
BRAZÍLIA–HOLLANDIA NEGYEDDÖNTŐ
Végignéztük a hollandok összes meccsét.
A második félidőben már lépni sem bírtak a hőségtől.
De a meccs előtti napon esett az eső.
A hőmérséklet 20 fokot esett,
és ettől kiegyenlítődött a meccs.
Egy újságíró odajött hozzánk, és átadott egy cetlit:
„Kérjék meg Parreirát, hogy ne tegye be Brancót!”
A csapat azt válaszolta: „Kiállunk Branco mellett.”
Kezdődik a Brazília–Hollandia-negyeddöntő!
Hollandia és Argentína tipikusan támadó csapatok,
egy szinten vannak Brazíliával.
Szóval intenzív meccs volt.
Levettem a labdát, és indítottam. Bebeto kétszer ért bele,
Romário meg csak beletette a lábát.
Aldair Bebetónak, Bebeto Romáriónak adja, Romário lő, és gól!
Technikai szempontból az volt Brazília legjobb meccse.
Brazília bedarálta Hollandiát.
Bebeto nem hagyja, megy tovább.
Viszi, viszi…
Most vagy soha.
Nem akartam kockáztatni,
ezért kicseleztem a védőt, a kapust, és szinte befutottam a labdával,
hogy biztosan meglegyen a gól.
Micsoda gyönyörű játék!
Gól!
Elindultam ünnepelni a gólt…
Egyedül Mattheus születésénél nem voltam ott.
Ezért úgy tettem, mintha ott ringatnám a karjaimban.
Milyen szép gólöröm Bebetótól!
Aztán jött Romário és Mazinho is.
Oldalra néztem: „Basszus!”
Mind a hárman ugyanúgy mozogtunk.
Amikor a barátunk, aki szeret minket, és csak jót akar nekünk, gólt lő,
és ilyen szép gesztust tesz a fiának… Nem is reagálhattunk volna másként.
Ez volt az ő igazi keresztelője a pályán.
Apának lenni csodálatos érzés!
Ott megértettük: „Srácok, figyeljetek! „Valamit máshogy kell csinálnunk.”
Aztán elkezdtünk futballozni, és…
Veszélyes helyzet! Hollandia betalál!
Te jó ég, micsoda helyzet!
A szépítés után visszatért a csapat hite.
Aron Winter fejel! És gól!
Van az az érzés, amikor az egyik csapat elkapja a fonalat,
a másik meg lejtmenetbe kerül.
A gól visszaadta a hitet, hogy meg is tudjuk nyerni a meccset.
Raí áll be Mazinho helyére. Gyerünk, Brazília!
Raí egyből becsúszva szerelt.
Micsoda becsúszás Raítól!
Nagyon küzdött. Mondtuk is, hogy: „Nyugi! Ki fognak állítani!”
Ebből is látszott, mennyire összetartó a csapat.
Mert Raí joggal lehetett volna sértődött is.
Elvégre ő volt a csapatkapitány.
Nem Dunga.
Nem gondoltam a karszalaggal járó teherre.
Csak az nyomasztott, hogy mi lesz velünk, ha kiesünk.
Kinyírnak minket, pláne az 1990-es vébé után.
Szóval abban a pillanatban
csak arra fókuszáltunk, hogy megoldjuk a problémát.
Muszáj nyernünk!
Onnantól kezdve ez már élet-halál harc volt.
Beléptem a jobb lábammal az övé elé, elestem, és kiharcoltam a szabadrúgást.
Elég keményen belém rúgott, volt is egy kis lökdösődés.
A kapus ötfős sorfalat állított fel.
Branco készülődik a szabadrúgáshoz.
Gondoltam, rálövöm a rövid sarokra.
A sorfal miatt takarásban volt, alig láthatott valamit.
Úgy néztem a labdára: „Most vagy soha!” Mert eljött az én pillanatom.
Nekifutottam, külsővel elrúgtam a labdát,
és már csavarodott is.
Ellövi!
Gól!
Aztán a stábra mutogatva ünnepeltem.
Hálás voltam az orvosnak, a gyúróknak,
Moracinak, mindenkinek.
A harmadik góljuk után összetörtünk.
A bíró lefújja a meccset!
Brancónak és az utolsó gólnak hála
Brazília bejut az elődöntőbe!
AYRTON SENNA: EZ A TE VÉBÉD
A hollandok elleni csodálatos győzelem után
egyértelműen kijelenthetjük:
ott vagyunk a világ négy legjobb csapata között.
- Mi a helyzet, tesó? - Na helló!
Öregem! Pontot teszünk a végére!
Az elődöntőben lerendezzük.
Romário azt állította, hogy a gól az övé.
Komolyan?
Igen.
Arra gondoltam: „A kurva életbe!” Pont felém jött a rohadt labda.
Ha megmondom neki, vérig sértődik.
Zagallo szólna pár szót. Parancsolj!
Egy ilyen hatalmas győzelem után biztos, hogy meglesz a negyedik csillag.
Te gólkirály!
Ilyen a foci: egyszer fent, egyszer lent.
A híres isteni igazságszolgáltatás, nem igaz?
Nevezhetjük ezt pályafutása legfontosabb góljának?
Szerintem „pofa be”-gólnak is mondhatjuk, mert sok ember száját befogta.
A győzelem mindig feldobja a szurkolókat.
Ezen a vébén most először láttam Brazíliát igazán focizni.
Nagyon élveztem a tegnapi mérkőzést. Szuper volt.
Branco, a váratlan hős alaposan rácáfolt a kétkedő szurkolókra.
Branco a király.
Onnantól kezdtek mellénk állni az újságírók,
mert addig ellenünk voltak. Ez az igazság.
Akkor Parreira jó úton jár?
Kezd belejönni.
Mindenki elismeri, hogy a Hollandia elleni győzelemben benne volt az edző munkája.
Carlos Alberto Parreira a pokolból egyenesen a mennybe ment.
Sokan gondolták akkor, köztük én is,
amikor Branco belőtte Brazília harmadik gólját Hollandia ellen,
hogy: „Úristen, sikerülni fog!”
A világbajnokság elődöntőjében vagyunk, egy lépésre a negyedik címtől!
Gyerünk, Brazília! A gyerekek is hálásak.
Mindenki boldog volt. Ez a keret tényleg…
Ők a testvéreim, akiket a futballtól, az élettől kaptam.
Parreira belénk sulykolta,
hogy a győzelemhez nem elég egyetlen ember.
Egy játékos megnyerhet egy meccset,
de a bajnokságot a csapat nyeri meg.
És ehhez igazi barátoknak kell lennünk.
ELŐRE, BRAZÍLIA!
Mikor jutott utoljára Brazília vb-elődöntőbe?
Nem tudom. Tényleg nem.
Nem tudom.
Nem tudom fejből a statisztikákat,
de ezúttal bejutunk a döntőbe.
Az ott lévő játékosok közül senki sem játszott még vb-elődöntőben.
Szóval ez már önmagában hatalmas dolog volt.
- Álmodik a bajnoki címről? - Nem. Még a döntőbe sem jutottunk be.
Az álmodhat róla, aki döntőbe jut.
Szerettünk volna újra világbajnokok lenni.
A negyeddöntőben a svéd–szaúdi
és a román–argentin párharcok győztesei játszanak.
A nyertest Brazília várja az elődöntőben.
A végső győzelem volt a célunk,
de sajnos kétszer is összefutottunk Brazíliával.
Parreira már kielemezte az ellenfelet,
de akkoriban nem volt internet.
Mindent fényképek és cikkek alapján raktunk össze.
Láttuk, hogy Svédország két négyes lánccal védekezik.
Nagyon nehéz áttörni rajtuk.
Türelmesen kellett járatnunk a labdát.
Mazinho és Zinho feladata volt, hogy rést találjon a védelmükön.
Romáriónak és Bebetónak pedig szét kellett húzniuk őket.
Az egyik visszalépett, a másik beindult.
Tudtuk, hogy ha eljutunk az alapvonalig, előbb-utóbb betalálunk.
Soha ne feledjétek, hogy a nehéz pillanatokat
mindig az összefogással küzdöttük le!
Szóval ez a legfontosabb. Gyerünk, fiúk! A kurva életbe!
Minden brazil szurkoló velünk van, mindenki egymás kezét fogja.
A kurva életbe! Győzni fogunk!
Bomba!
Nézzék, mi borítja az aszfaltot!
Rajzok és festmények,
egy győzelmi sétány, ahol a szurkolók kiélhetik a futball iránti szenvedélyüket.
Szükségünk van erre.
Az egész országnak kell a siker,
és el is fogjuk érni.
Brazília a svédek ellen. A brazilok kézen fogva jönnek ki.
Útjára indul a labda a Rose Bowlban.
Svédország ellen jó játszani, mert tényleg focizni akarnak.
És minket is hagynak.
Az első perctől fogva éreztem,
hogy letámadnak minket.
Romáriónál a labda…
Hűha! Most Mazinho! Kihagyja!
Nem akart összejönni a gól, aztán a végén Jorginho beadta, Romário meg a védők közt…
Az egy sorsdöntő beadás volt az életemben.
Teljesen tisztán átláttam a pályát.
Láttam, hogy Raí, aki nemrég állt be,
a rövid sarok felé indul, a védők meg utána.
Jorginho beadja. Romário felugrik, és gól! Romário!
Megtaláltam, és szépen befejezte.
Lefejelte a földre, Ravellinek esélye sem volt.
Én sosem helyezkedem nálam magasabb játékos mellé.
Így könnyedén felugorhattam, és megszerezhettem a gólt.
Vezet Brazília!
Örömmámorban úsztunk,
mert bejutottunk a világbajnokság döntőjébe.
Vége a mérkőzésnek!
Brazília 24 év után újra a döntőben!
A jobbik csapat több helyzetet alakított ki, megérdemelték.
Ja, remek.
Nehéz szavakba önteni ezt a hangulatot.
Senki sem hagyja el a stadiont. Mindenki önfeledten ünnepel!
Csodálatos, Brazília!
Gyerünk, menni fog! Már csak egy lépés hiányzik!
Brazília az olaszokkal találkozik a döntőben,
akárcsak 1970-ben!
Bent vagyunk, bassza meg!
Ma 13-a van! Kurva élet!
Mondok valamit!
A 2-es számú Jorginho lement az alapvonalig,
és beadta a 11-es számúnak, Romáriónak.
11 meg 2, az 13!
OLASZORSZÁG
Igen, úgy éreztük, világbajnokok lehetünk,
de tudtuk, hogy Brazília lesz az ellenfelünk,
akiket hagyományosan nagyon nehéz legyőzni.
Az a vébé valami hihetetlen volt,
tele hullámvölgyekkel.
AZ OLASZOK MENETELÉSE A 94-ES VÉBÉN
Amikor nagyok az elvárások, a feszültség is óriási.
Az első meccsen nem játszottunk jól.
Erős lövés. És gól!
OLASZORSZÁG 0 - 1 ÍRORSZÁG CSOPORTKÖR
A második meccsen aztán
tíz emberrel kellett nyernünk tizenegy ellen.
Az első kapus voltam a történelemben, akit kiállítottak.
Beadja… Dino Baggio gólt szerez!
Az olasz csapat tíz emberrel csodát tesz tizenegy ellen!
Mexikó ellen nem tudtuk megnyerni a meccset.
Szerencsére a legjobb harmadikként továbbjutottunk.
Ott a lehetőség! És gól!
OLASZORSZÁG 0 - 1 NIGÉRIA NYOLCADDÖNTŐ
Már azon gondolkodtam, hova megyek nyaralni, mert majdnem kiestünk.
Joggal mondják,
hogy Roberto Baggio szedett le minket a repülőről,
mert pontosan ez történt.
Roberto Baggio egyenlít!
Baggio eldönti!
OLASZORSZÁG 2 - 1 NIGÉRIA NYOLCADDÖNTŐ
A spanyolok játékstílusával mindig is meggyűlt a bajunk.
De az olaszos küzdőszellemünk
mindig átsegít minket a holtpontokon.
Ilyen az olasz mentalitás, és nem csak a futballban.
Az olaszokra jellemző, hogy meccsről meccsre erősödnek.
Nehéz megállítani egy hátulról vágtázó lovat.
Nagyon boldogok voltunk, miután annyi akadályt leküzdöttünk az előző hetekben.
Esélyünk nyílt egy olyan fontos és rendkívüli meccsen pályára lépni,
mint a vb-döntő.
Aztán Baggio megsérült,
és nem tudtuk, hogy képes-e játszani a döntőben.
Olaszország Baggio nélkül olyan, mint Brazília Romário nélkül.
A döntő két meghatározó szereplője.
DUNGA: „A DÖNTŐBE JUTÁS A BOSSZÚM.”
A brazil–olasz döntőben két futballóriás csap össze.
Mindkét országnak megvan a maga varázsa és múltja,
legendás játékosokkal és szenvedélyes szurkolókkal.
Az USA-ban a meccsek délután négykor, ötkor voltak.
Otthon megteltek az utcák, minden a nemzeti színekben pompázott.
Az Ayrton Senna halála okozta sokk
és a gazdasági válság közepette
a válogatott vigaszt jelentett a braziloknak.
Még ha ki is kapunk, bulit csapunk a gyerekeknek.
És ti mit gondoltok? Bajnokok leszünk?
Igen!
Meglesz a negyedik cím!
Brazília!
Mennyit vártunk erre a napra!
Mióta is? Huszonnégy éve.
Gyerünk, Brazília, mindenkinek a torkában dobog a szíve!
Az emberek szurkolnak és izgulnak a csapatért.
Több mint 25 000-en vannak a Paulista sugárúton.
Egy döntő előtt a brazil busz hangulata mindenki másétól különbözik.
Mutatták az olaszok buszát, mind komolyan, öltönyben, feszülten ültek.
A mi buszunkon meg őrültekháza volt. Mind leizzadtunk már a meccs előtt.
Bomba!
Ez a mi felkészülési módszerünk a meccsek előtt.
Egy olyan adrenalinlöket,
ami elsöpri a szorongást.
És ezáltal olyan testvéri kötelék alakul ki,
ami szinte varázslatos.
Ezt csak a brazilok érthetik, mások hiába is próbálkoznak.
Mindig Ricardo volt az, aki feltüzelt minket.
És mi nagyon bíztunk benne.
Sokat viccelt,
de ha a helyzet úgy kívánta, komoly is tudott lenni.
A csapat döntötte el.
Nem egyének határoztak, hanem mindenki együtt.
- Ez a mi filozófiánk. - Kurva élet!
Ezzel a testvériességgel,
egymás kezét fogva vigyük a pályára a győztes mentalitásunkat,
mert mi vagyunk a legjobbak!
A minőség nem elég a győzelemhez.
Kell hozzá az egyensúly, az érzelmi stabilitás,
a közös akarat, az önzetlenség.
Emlékszem a megbeszéléseinkre.
„Azért vagyunk itt, hogy megnyerjük a kibaszott vébét!
Bajnokok leszünk! Mindenki adjon bele mindent! Nincs önzőzés!
Nem egyénieskedünk, a csapat az első!”
Ez már 94-ben is így volt, és máig nem változott.
A gyomrom görcsölni kezdett,
a többieken is látszott a feszültség és a szorongás.
Összehívtam a csapatot.
„Először is adjunk hálát Istennek, hogy itt lehetünk!
És a családról is szeretnék mondani nektek valamit.
Adjunk hálát a családunknak és a brazil népnek, megérdemlik ezt a címet!
Csináljuk úgy, mint azok a japán pilóták,
akik harcoltak a hazájukért!
Vittek 500 kilométerre elegendő üzemanyagot,
és tudták, hogy meg fognak halni, mert elfogy. És mit csináltak?
Belerepültek az ellenségbe, és feláldozták magukat.
Gyönyörű történet. Ma mi is így teszünk.
Bajnokok leszünk, ha belehalunk is.”
Azt a kurva! Mind sírva fakadtak.
„Gyerünk, bajnokok leszünk! Hogy is hívták azokat a japánokat?”
Tudtam a nevüket,
de hirtelen valami más ugrott be.
Ne csináld!
A Kawasakik, azok a japán faszik!
„Úgyis halott vagyok már.”
Hangosan kiabáltam: „Kawasaki!” Erre néma csend. Romário meg…
Kamikaze, ember!
Az a kamikaze!
„Az motor! A Kawasaki egy motor, te fasz! Miről beszélsz?”
Úgy belegabalyodott, hogy ő is röhögni kezdett,
mint a többiek…
Mindenki feloldódott…
Sokat poénkodott, és…
De ha komolyra fordult a szó:
„Ti vagytok a legjobbak, meg fogjátok nyerni!”
Huszonnégy éve kritizálnak minket! Ma nyerni fogunk!
Higgadtság és fegyelem!
- Gyerünk! - Ezt sosem felejtjük el!
Gyerünk! Higgadtság és fegyelem.
- Gyerünk! - Gyerünk!
Így mentünk ki a pályára játszani.
Az a pillanat nagyon híressé vált,
amikor én elöl állok, Baggio meg hátulról néz engem…
Tisztelettel a szemében.
Az ő helyében én is így néztem volna.
Tisztán emlékszem, hogy mennyire…
tele volt a stadion.
Abszolút telt ház volt. Őrület.
BRAZÍLIA–OLASZORSZÁG DÖNTŐ
Brazília!
Így adtuk át egymásnak a pozitív energiát.
A recifei meccs óta kézen fogva vonultunk ki.
Minden vébémeccsünkre összefogódzkodva mentünk ki.
Ötvenfokos, tikkasztó hőség volt,
de úgy voltunk vele, hogy a végsőkig kitartunk egymás mellett.
Brazília magabiztosabbnak tűnik. És indul a meccs a Rose Bowlban!
Kezdetét veszi a nagy döntő Brazília és Olaszország között.
Két történelmi csapat.
Dunga beadja, Romário fejel!
Bármilyen hiba végzetes lehet.
Nem egy meccset bukunk el, hanem a vébét.
Mauro Silva hibázik! Vigyázat! Taffarel hárít!
Ha gólt kapnánk az olaszoktól, vért kellene izzadni az egyenlítésért.
A döntőre minden játékosunk elfáradt,
mert nagyon kimerítő volt a döntőig vezető út.
A brazilok összeszedettek, jól helyezkednek, uralják a meccset.
Bebeto távolról rálövi!
Nagyon stabil volt a középpálya.
Technikailag is képzett.
Egyedülálló pillanat ez egy futballista életében.
Szerintem a csapatunk nagyon elfáradt a döntőben.
Jóval lassabbak voltunk, mint az előző meccseken.
Vége az első félidőnek. Brazília–Olaszország, null-null.
Azon a meccsen nagyon kevés helyzet adódott.
A játékvezető elindítja a második félidőt. Hajrá, Brazília!
Pagliuca sokat bizonytalankodott az előző szezonban a jobb oldalon.
Rengeteget bakizott a bajnokságban.
Majdnem benyelt egy hatalmas potyát is.
Mauro Silva rálövi, Pagliuca kiejti!
A kapufán csattan!
Megmentette a futballkarrieremet,
mert ha 0-1-re veszítünk azon a meccsen amiatt a gól miatt,
talán nem ér véget a pályafutásom, de biztosan megbélyegzi.
A kapufacsókomra mindenki emlékszik,
de a hibámra senki sem.
Tudtuk, hogy nagyon kiélezett meccs lesz,
tapasztalt, topligás játékosaik voltak.
Támad Olaszország!
Baggio rálövi, de fölé!
Hosszabbítás, 90 perc után, 36 fokban.
A bíró nem akarja túlbonyolítani.
Null-null az olaszok ellen,
akikre senki sem fogadott volna a torna elején,
mégis egyre tovább meneteltek…
Baggio lesérült,
de mentek tovább, Baggio pedig fogcsikorgatva tolta előre a csapatot.
De ez egy döntő volt,
és vb-döntőt nem mindennap játszik az ember.
Egyre forróbb a hangulat a Rose Bowlban.
Nulla-nullával ért véget az első és a második félidő is.
A hosszabbításban Brazília mindent kihagy.
Brazil beadás. Ott az esély.
Épphogy elment a kapufa mellett!
Romário lő! Pagliuca hárít, és kiüti.
Romário kihagyott egy kihagyhatatlan helyzetet.
Beadja, Romário üresen érkezik, itt az esély! És mellé!
A vébék történetének egyik legnagyobb ziccere volt.
De előtte már két másikat is kihagytunk.
Amikor pályára léptem,
arra gondoltam:
„Mindössze 15 percem van arra,
hogy gólt lőjek.”
Volt egy labda, amivel megindultam befelé,
és amikor szembekerültem a kapuval…
Gyerünk, Viola! Megindul balra!
Romárióra gondoltam.
Utolsó lehetőség. Romário lő…
A mai napig megkapom a kérdést: „Miért nem rúgtad rá?”
Dehogy, pontosan azt tette, amit tennie kellett.
Én voltam a nagymenő, nekem kellett eldöntenem a meccset.
De sajnos nem tudtam betalálni.
Nem nyertünk a hosszabbításban, jöttek a büntetők.
Vége a mérkőzésnek!
A történelem során először tizenegyesek döntenek egy világbajnoki döntőben!
A történelemben először.
A hőség pedig rátett még egy lapáttal. Mert hatalmas volt a feszültség.
Én konkrétan rosszul voltam.
Agyonnyomott minket a feszültség.
A végén már alig álltunk a lábunkon.
A sarkunkon kellett egyensúlyoznunk, annyira égett a talpunk.
Emlékszem, hogy amikor véget ért a hosszabbítás,
Parreira bejött a pályára, és egyenesen hozzám lépett:
„Márcio, rúgod az elsőt?” Én meg: „Igen.”
Amikor Parreira felém indult, arra gondoltam: „Engem fog választani.”
Ez hatalmas felelősség.
Volt egy játékos, akinek tizenegyest kellett volna lőnie,
de azt mondta: „Parreira, nem megy.” Nem emlékszem, ki volt az.
„Nem megy, mert 120 perc után
ólomból vannak a lábaim.”
Ilyenkor a legjobb azokra támaszkodni, akik elég tökösek hozzá.
Romário egyáltalán nem gyakorolta a büntetőket, mégis rúgni akart.
Mire a többiek: „Jól van.”
Nem szoktam büntetőt rúgni, max. négyet lőttem addig.
„Vállalod, Beto?”
Mindenkihez odament.
Hozzám jött oda egyből.
Azt feleltem: „Igen, és én akarok kezdeni.”
Ezt mondtam neki.
Mire ő meg: „Nem, te lövöd az utolsót.”
Rajtad a sor, Taffarel!
Egész Brazília veled van.
Ilyenkor a teher a rúgókon van, nem a kapuson.
A kapusnak sokkal több a nyernivalója.
Aki a büntetőt rúgja,
másképp gondolkodik, mint aki védeni próbálja.
Még ha nem is neked kell lőnöd,
szabályosan kihagy a szíved, és képtelen vagy szurkolni.
Baresi fölé rúgja!
Hajrá, Brazília!
Képzelem, mi mehetett otthon.
Igazi kínszenvedés lehetett.
A feszültség hatalmas.
De a kapus ezt teljesen máshogy éli meg.
Márcio Santos készülődik.
Az olaszok Baresivel kezdtek.
Baresi kihagyta. A labdáját máig nem találták meg.
Kiszállt a stadionból.
Egymás kezét fogva adják át az energiát.
Az egész kispad összeölelkezik. Együtt egész Brazília.
Márcio Santos lő!
Pagliuca kivédi!
Úrrá lett rajtunk a kétségbeesés.
Én legalább eltaláltam a kaput.
A sarokba lőttem.
Úgy érzem, hatalmasat védtem,
de a legfontosabb, hogy közelebb juttattam a csapatot a győzelemhez.
Márcio Santos volt a legjobb büntetőrúgónk az edzéseken.
Elsőként lőtt, és kihagyta.
Ezzel még feszültebb lett a hangulat.
Kihagytam, szóval tulajdonképpen kezdtük elölről.
Ilyenkor bármi megtörténhet.
Amíg nincs meg mind az öt, addig nem nyertél és nem is vesztettél.
Bármi történhet.
Huszonkét éves voltam,
és akkor rúgtam először tizenegyest hivatásos játékosként.
Albertini.
Nem voltam nyugodt.
A nyugalom csak a látszat.
Röviden fut neki.
És belövi.
Amikor belőttem a büntetőt,
azért eléggé örültem.
Nagyon megkönnyebbültem.
Taffarel majd megfogja!
Gyerünk!
Romário azt mondta: „Rettenthetetlen vagyok,
de abban a pillanatban féltem.”
Romário Pagliuca ellen. Gyerünk!
Nehéz volt. Pokoli kemény.
Minden felelősség az én vállamat nyomta.
Huszonnégy éve nem nyertünk világbajnokságot.
Pagliuca is készül.
Nagyon kell koncentrálni.
Minden mást ki kell zárni.
Mintha egyedül lennénk ott, és nem hallanánk semmit.
Pontosan ez történt ott velem.
Jobbal lövi, és gól!
Hajrá, Brazília!
Amikor a labdája a kapufát találta el, a hideg is kirázta.
Hála Istennek, befelé pattant.
Megkönnyebbültem, de tudtam, hogy még nincs vége.
Hallottam a kapufán csattanó labdát, és azt hittem, kifelé pattant,
de befelé ment.
Fogtam a labdát, és a kapuhoz mentem.
Ott álltam a kapuval szemben, és azon járt az agyam:
„Jobbra vagy balra?”
Amikor közelebb értem, meghoztam a döntést.
Evani hátralép.
Ahogy készülődtem a rúgáshoz,
arra jutottam, az a legbiztosabb, ha tiszta erőből meglövöm.
Evani lő, és bevarrja középre!
A labda pont a kapu közepébe ment,
a kapus a másik irányba vetődött,
és bent is volt.
Olaszország: kettő, Brazília: egy.
Én voltam a harmadik.
Most Brancón a sor.
94-ben, a vb-döntőben, 24 év nyeretlenség után.
Otthon megállt az élet.
Hatalmasok az elvárások, óriási a felelősségem.
Most magamra gondolok, mindazok után, amit átéltem.
Lepereg előtted az életed,
az életed filmje, és minden ide vezetett.
A család, a barátok, minden, az egész ország.
Branco készülődik a lövésre.
Jó messzire hátralép.
Azt hitte, erőből fogom ellőni.
Tudtam, hogy ha védeni akar, hamarabb el kell mozdulnia.
Ezért taktikát váltottam, és kivártam, amíg elindul.
Micsoda őrült döntés!
Csakhogy amint nekifutok…
Egyre közelebb érek a labdához.
Ő pedig nem mozdul.
Két-három lépésre voltam.
Ő meg így… felkínálja nekem a bal sarkot.
Branco elindul.
Gól Brazíliának!
Az ösztönöm azt súgta, hogy válasszak oldalt. És meglepett.
Ha azt ott kihagyom,
ma egy karibi szigeten élnék. Haza se mertem volna menni.
Gyerünk, Massaro!
Régóta ismerem Taffarelt.
Utólag elmesélte,
hogy az első két tizenegyesnél annyira védeni akart,
hogy túl korán vetődött el,
és nem sikerült neki.
Aztán arra gondolt: „Muszáj koncentrálnom. Éreznem kell, mikor mozdulhatok.”
Massaro a labdánál. Taffarel összpontosít.
Nagyszerű védés Taffareltől! Hajrá, Brazília!
Dunga következett.
Én meg: „Te jó ég, a csapatkapitány! Hisz alig áll a lábán.”
Képzelhetik, mekkora súly nehezedett Dungára, amíg a büntetőpontig sétált.
Legalább 1000 kilométernek tűnhetett neki. Egy örökkévalóságig tartott.
Dunga jön. Hátralép a nekifutáshoz.
Egy esélyt akartam a sorstól,
hogy tiszta lapot kezdhessek, világbajnokká válhassak,
bevonuljak a hazám történelmébe, örömet szerezzek,
és én legyek az, aki eldönti a meccset.
Nekiszalad, ellövi, és gól!
Gyakoroltam. Be kellett rúgnom. Nem volt más opció.
A háló szélét céloztam meg, ahová a kapus nem ér oda.
Dunga egyenesen lőtte. Azt hittem, a sarokba fogja.
Nem ismertem eléggé a büntetőrúgókat.
Nem úgy volt, mint ma, amikor bárkit tanulmányozhat az ember.
Nem ismertem őket, szóval az ösztöneimre és a szerencsére hagyatkoztam.
Sajnos rossz irányba vetődtem.
Azon a vébén kiegészítettük egymást, mindenki tisztelte a másikat.
A legjobbat akartuk nyújtani a közös siker érdekében.
Baggio rúgja a következőt.
Ha Taffarel kivédi, Brazília megszerzi a negyedik címet.
Baggio Taffarel ellen.
Baggio nagyon jó büntetőrúgó volt,
de az a szituáció mindenkit a végletekig próbára tett.
Fogd meg azt a tizenegyest, a kurva életbe!
És Roberto Baggio,
aki egy igazi fenomén volt, és mindig csak laposan lőtt…
Ebből is látszik, mekkora nyomást jelent a büntetőrúgás.
Brazília: három, Olaszország: kettő.
Baggio elindul.
Egy büntető megváltoztathatja az ember életét.
Nekifut, lő, és vége!
Vége van! Brazília!
Brazília négyszeres világbajnok!
Sikerült!
Köszönjük, Brazília! Megvan a negyedik!
„Bajnokok vagyunk!”
Az volt életem egyik legboldogabb pillanata.
Megvan a negyedik!
Beteljesült a gyerekkori álmom.
Brazília négyszeres világbajnok!
Mind a mai napig ez a legboldogabb pillanat az életemben.
A futball a braziloké!
Ez most megerősítést nyert!
Ha ott valaki belövi a győztes gólt, a vébécím hősévé válik.
Azzal, hogy Baggio fölé lőtte,
a negyedik csillag a csapat közös érdeme lett.
Az elvégzett munkáé, az összefogásé, a küzdelemé és az embereké.
Sokszor kritizáltuk,
de elképesztő belső erőről tett bizonyságot!
Méltó volt a felelősségre, amit a vállán viselt. Köszönjük, Parreira!
Senki sem hitt bennünk, és mégis felértünk a csúcsra.
Hittünk benne.
Bátorság! Odaadás!
A sárga mez iránti szenvedély!
És aztán, még tovább fokozva az érzelmeket…
bejöttek a játékosok…
egy Sennára emlékező molinóval.
Brazíliának szüksége volt arra a címre.
És az állt rajta: „Ayrton Senna,
veled száguldottunk.”
Ayrton Senna, aki örökre bajnok marad a brazil szívekben.
A játékosok így tisztelegnek előtte. „Senna, együtt száguldottunk.
Miénk a negyedik csillag.”
Megható pillanat!
Amikor nyertünk, felsétáltunk oda.
Fel a lelátóra.
Ott vettük át a kupát, és ünnepeltünk.
Dunga, a csapatkapitány felállt a padlóról.
90-ben teljesen szétszedték a „Dunga-korszak” miatt.
94-ben pedig ő emelte magasba a trófeát.
Nem a serleg felemelése tesz bajnokká, hanem a felkészülés és a munka.
Igen, Dunga! Emeld fel azt a kupát!
Világbajnokok vagyunk!
Brazília a labdarúgás négyszeres világbajnoka!
Sosem gondoltam volna, hogy elindulok az uruguayi határról, Bagéból,
60 kilométerre az uruguayi határtól, Dél-Brazíliából…
Hogy abból a kisvárosból elindulva meghódítom a világot.
Ez valami elképesztő dolog.
Romário sír.
Azt mondták, fegyelmezetlen, nem veszi komolyan a dolgokat.
És most mindenkire rácáfolt.
Ez a szüleim és a többiek szüleinek győzelme is.
Annak a generációnak a győzelme,
amely annyi nehézségen ment át 90-ben.
Ez olyasmi, ami örökké tart.
Ezért vagyok ma itt, és ezért beszélgetünk.
Elindultam lefelé azokon a hatalmas lépcsőkön, a kupával a kezemben.
Mindenkinek azt mondtam: „Megfoghatjátok, a miénk!”
Az egész világ látta. Sosem fogom elfelejteni.
A mi világbajnoki kupánk! A mi brazil válogatottunké!
Micsoda elszántság! Micsoda érzelmek!
Micsoda öröm, Brazília!
- Gratulálunk, bajnokok! - Ma este bulizunk.
Hatalmas buli vár ránk.
- Naná! - Szerintem is!
- Gratulálok, Mauro! Nagy vagy! - Köszi.
Szétszedted a házat, Mauro!
Megcsináltuk! Behúztuk!
Leo, gratulálok, barátom!
Ez igen, kölyök!
Ronaldinho! Tizenhét éves, és máris világbajnok, öcsém!
Márcio, hatalmas voltál! Király vagy!
Négyszeres világbajnokok vagyunk! Hatalmasat mentünk!
Próbáltak eltiporni minket, de Isten igazságos.
- Gratulálok, Mora! - Köszönöm, Jorginho!
- Köszi mindent! - Szuper.
Csak két négyszeres bajnok van a világon: Brazília és Zagallo!
- Ez az! - Ez az!
Köszönjük!
Négyszeres bajnok!
A LABDARÚGÁS NÉGYSZERES VILÁGBAJNOKA
Nézzétek a negyedik csillagot, srácok!
„Barátok mindörökké.”
A mai napig ez a jelszavunk.
Már Brazíliában vagyunk, a brazil légtérben járunk.
Kinézünk, és ott van két vadászgép.
A légierő két repülőgépe kísér minket.
És…
Úgy fogadtak minket, mint a háborús hősöket.
A vébé után először Recifébe mentünk, hogy köszönetet mondjunk az ottaniaknak.
A szeretetért, amit tőlük kaptunk.
Onnan indult a feltámadásunk.
A pilóta bemondta, hogy egymilliós tömeg vár minket odalent.
Amikor ereszkedni kezdtünk, és megláttuk őket,
akkor ejtettem az első könnycseppet a meghatottságtól.
Amikor visszatértünk Brazíliába, és láttuk azt az őrületet…
Azt sosem felejtem el.
Aki ennek részese volt, az sosem fogja.
Fantasztikus volt. Fenomenális.
Ott álltam az elnök és a vámhivatalnok mellett,
amikor odafutott egy biztonsági őr.
Zihálva mondta:
„Uram, az emberek ledöntik a repülőtér kerítését.
Be fognak törni ide.”
Felnéztünk a házakra, és odafent mindenki…
a babát ringatta.
Leírhatatlan volt.
Akik akkoriban tíz-tizenöt évesek voltak, azt mondják:
„Akkor láttam először Brazíliát vébét nyerni.”
Ez az első mondatuk.
Ilyen sokat jelentett azoknak a gyerekeknek.
Az egész országnak reményt adott.
Azt az örömet látva arra gondoltunk:
„Négy éven át annyi pofont kaptunk!
Edzettünk, áldozatokat hoztunk, kemény volt, de megérte.
Örömet szereztünk. Boldoggá tettük az embereket.
Mindenki az ünneplésre gondolt. Ez volt a cél.
Senki sem arra gondol, hogy gazdag-e, vagy szegény,
mi a vallása, melyik csapatnak szurkol.
Nem. Csak örülünk. Egyesült az ország.”
Ekkora sikert senki sem érhet el erős csapat nélkül.
Ez a közösségről szól, az emberekről, az egész országról.
Jó visszaemlékezni erre.
Kimentünk az utcára,
és az egyik fán ült egy kisfiú, aki nagyon zokogott.
Mindenki odanézett.
Nagyon nehéz pillanat volt.
Az a pillanat…
És a brazilok értették.
Brazília!
Ez felbecsülhetetlen.
Már attól meghatódom, ha csak mesélek róla, mert annyira erőteljes,
annyira különleges volt…
Megérte az a rengeteg küzdelem.
Ha csak szóba kerül, máris könnyezem.
Négyszeres bajnok!
Mélyen legbelül a mai napig ünneplem.
Mindazok után, ami történt,
csak annyi volt a dolgunk, hogy higgyünk benne.
És így is történt. Hittünk.
Erre a reményre van szüksége a futballnak és az országnak is.
A feliratot fordította: Marik Gábor