Downloaded from YTS.BZ
Brazilia poate prelua conducerea.
Official YIFY movies site: YTS.BZ
BRAZILIA - ITALIA
Căpitanul își potrivește mingea.
Italia a înscris două goluri din patru penaltiuri.
Execută Dunga.
E un moment decisiv.
Aveam emoții, normal. Dacă ratam, nu mă mai întorceam în Brazilia.
Dar, în același timp, mi-am amintit că cerusem o șansă.
Dunga se pregătește…
SÃO PAULO, BRAZILIA
CUPA MONDIALĂ 1994, GILMAR
Am opt ore de filmări din culise.
Am multe chestii.
Aici e întreaga poveste, în detaliu.
Erau alte vremuri. Nu mai există player pentru ele.
Am multe aici.
Am început să filmez și mi-am făcut o arhivă minunată cu tot ce s-a întâmplat.
Am avut o idee. Ce-ar fi să arătăm imagini nemaivăzute?
Din interior, din intimitatea vestiarului, discuțiile echipei,
momentele bune și rele, totul…
Ne-am unit și am depășit momente dificile, când mulți au vrut să ne doboare.
Nu vom permite asta.
RIO DE JANEIRO, BRAZILIA
- Unde erați aici? - În autocarul nostru superconfortabil.
Era un autobuz obișnuit, cu turnichet și toate cele.
Tot ce am trăit în acele luni…
Am fost împreună aproximativ două-trei luni.
Trebuia să înregistrăm.
ÎN PREMIERĂ DUPĂ 30 DE ANI, IMAGINI NEMAIVĂZUTE FILMATE DE JUCĂTORI
17 IULIE 1994
- Haideți! - Ce mâncăm la prânz?
- Cum? - Ce mâncăm la prânz?
Macaroane!
Ce mâncăm la prânz? Jucam cu Italia, macaroane.
Asta e încălzirea, eram foarte neliniștiți.
4 IULIE 1994
Aveam cinci ani, aproape șase, când am văzut Cupa Mondială din 1970.
Pelé! Gol!
Eram copil și mă gândeam că voi ajunge și eu acolo,
să fiu campion mondial, să joc la națională.
Brazilia e triplă campioană mondială la fotbal!
ÎN 1994, BRAZILIA VREA SĂ CÂȘTIGE A PATRA CUPĂ MONDIALĂ ÎN SUA,
DUPĂ CEA DIN 1970.
E Cupa Mondială din 1994, din SUA.
Au trecut 20 de ani.
Doar aceia dintre noi care au fost acolo pot descrie sentimentul.
Nu e un meci oarecare, e Brazilia-Italia.
Suntem la un pas de titlu…
Cvadrupli campioni! Pentru cei care ne urăsc, asta vom fi!
Voiam să fiu campion mondial și să intru în istorie.
Când îmbrăcam tricoul, mă transformam.
Așteptări mari…
Dacă nu eram campioni mondiali, eram ratați.
Presiuni, cerințe…
- Nu joacă bine. - Du-te acasă, Parreira!
Fotbalul brazilian a fost distrus în 1994.
Nu câștigasem de 24 de ani. E mult timp pentru naționala Braziliei.
Toată lumea își amintește că am pupat bara,
dar nu și greșeala mea.
A fost primul Mondial decis la penaltiuri.
Când am executat penaltiul…
MIJLOCAȘ ITALIA
…am fost inconștient.
Ai noștri sunt muncitori, suferă de mult timp.
Trebuia să aduc bucurie poporului meu.
Cupa Mondială trebuia să bucure poporul.
Aș face la fel din nou. Nu regret nimic.
Al patrulea titlu.
„Eram nu știu unde… Eram cu tatăl meu…”
Toți își amintesc unde erau în timpul acelui meci.
Eram echipa cea mai hotărâtă să devină campioană mondială.
Trebuie să-ți stăpânești foarte bine emoțiile.
Un penalti îți poate schimba viața.
Dacă Taffarel apără, Brazilia va fi campioană.
Baggio se pregătește să șuteze.
SUA 94: REÎNTOARCEREA LA GLORIE A BRAZILIEI
CU PATRU ANI ÎN URMĂ
Brazilia se pregătește de sărbătoare pentru acest meci cu Argentina
din optimile de finală ale Cupei Mondiale din 1990.
Emoția e mare.
LA CUPA MONDIALĂ DIN ITALIA, ÎN 1990,
BRAZILIA A ÎNFRUNTAT ARGENTINA LUI MARADONA.
La Cupa Mondială trebuie să joci fără nicio greșeală și cu precizie maximă.
Fiindcă au 11 jucători buni, dintre care doi sau trei sunt decisivi.
Dacă greșești cu acel jucător, nu mai e cale de întoarcere.
Dacă nu primim gol, vom înscrie.
A început meciul dintre Brazilia și Argentina!
Brazilia a jucat mai bine.
Iar Argentina a avut o șansă. Și cine a primit-o?
Iată-l pe Maradona!
Un geniu, n-ai ce-i face. Așa e fotbalul.
Maradona trece de Dunga.
Trebuie să fie atent acum.
Pasează la Caniggia.
Îl driblează pe Taffarel și înscrie!
Brazilia e eliminată de la Cupa Mondială din 1990.
Mulți plâng după înfrângere.
Nu ne rămâne decât să așteptăm altă Cupă, peste patru ani.
Când Brazilia a pierdut, lumea a sărit la gâtul lui Lazaroni
și al meu.
De ce epoca Dunga?
Fiindcă simboliza o epocă
în care selecționata era cunoscută mai mult pentru defensivă
și mai puțin pentru creativitate.
Trebuia să schimbăm selecționerul!
Dacă brazilienii ar alege antrenorul, i-ar fi mai ușor să-și facă treaba.
Nu alegi să fii selecționerul Braziliei. Ești invitat.
Parreira și-a petrecut ziua la Hilton, în Roma.
A vorbit mult cu Pelé, dar n-a vrut să dea interviuri.
Când a fost ales selecționer, Parreira a spus:
„Accept cu o singură condiție, să-l iau pe Zagallo.”
Ne cunoșteam de la Cupa Mondială din 1970.
Cuvintele lui erau pline de înțelepciune.
Ne plăceam, ne înțelegeam,
dar, în primul rând, ne dădeam silința pentru selecționată.
PARREIRA, SELECȚIONER
Pregătirea a început după Cupa Mondială din 1990.
Începuseră să formeze echipa pentru al patrulea titlu.
Calificările la Cupa Mondială erau altfel pe atunci.
Fiecare meci era decisiv.
Mulți așteptau selecționata la hotel.
Raí a fost chiar pupat de fani.
RAÍ SOUZA VIEIRA DE OLIVEIRA
Era un ciclu de patru ani între Campionatele Mondiale.
Eram în formă în '91 și mi-am asumat rolul să restructurez naționala pentru 1994.
Începe meciul de la La Paz!
Până atunci, Brazilia nu pierduse niciun meci de calificare.
Pericol. Atenție, Taffarel! Nu!
Șut puternic… Gol pentru Bolivia!
BOLIVIA 2 - 0 BRAZILIA
A fost prima înfrângere a Braziliei într-un meci eliminatoriu.
Brazilia pleacă acasă căutând motive și explicații pentru eșec.
Lumea nu avea încredere în acea generație.
După 40 de ani de calificări la Cupa Mondială,
Brazilia a suferit primul eșec.
Întorși acasă, am jucat cu Ecuador pe stadionul Morumbi.
Am fost huiduiți tot meciul.
Toate astea au creat un mediu foarte ostil.
Huiduie fiindcă Parreira a zis că nu pot juca împreună cei doi.
Au început să-l conteste pe Parreira, stilul lui de joc…
Nu-mi place ce face.
Să schimbe antrenorul!
Nu-mi place naționala asta.
Presa cerea să plece Parreira și Zagallo.
Dar noi aveam încredere în ei.
Naționala avea încredere în ei.
Parreira, afară!
Am avut o întâlnire cu Parreira noaptea târziu la Granja Comary,
la baza de cantonament a Braziliei.
„Parreira, oprește-te! Cum adică să renunți la post?”
A fost o modalitate de a întări acel angajament.
„O să continuăm, Parreira. Vom fi campioni mondiali.”
Un moment decisiv.
Jucam la Recife și am apelat la fanii din Pernambuco.
„Avem nevoie de voi.”
Când am ajuns la Recife, am văzut ceva extraordinar.
Aeroportul era plin, am fost primiți călduros.
Se bucurau, ne îmbrățișau, erau foarte afectuoși.
Cred că 5.000 de oameni ne-au așteptat și ne-au strigat numele.
SPERĂM SĂ CÂȘTIGE BRAZILIA
Suntem gata să jucăm duminică. Simt atmosfera caldă din Recife.
„Sunteți acasă, vă iubim!”
Jucătorii simt nevoia de căldură. Noi, familiile noastre…
Atunci ne-au ajutat prietenii din Recife.
Brazilia!
S-au vândut 69.000 de bilete pentru meciul de mâine.
Din acel moment, ceva s-a schimbat.
Ricardo Rocha a sugerat
să spunem clar și explicit ce am simțit pe teren.
Ne țineam de mână.
Naționala Braziliei intră pe teren într-un mod diferit.
Poate că se țin de mână pentru a răsplăti cumva
afecțiunea pentru echipă a celor din Pernambuco.
Așa că se țin de mână
ca să arate că așa vor juca.
Ne cunoșteam potențialul.
Știam de ce eram capabili.
Ne-am dat mari în ziua aceea.
Hai! Gol!
Priviți! Gol!
Gol!
Iată! Gol!
Ar fi perfect! Gol!
BRAZILIA 6 - 0 BOLIVIA
E răspunsul nostru pentru cei nemulțumiți.
Dar a urmat meciul decisiv.
Ultimul meci eliminatoriu a fost cu Uruguay, pe Maracanã.
Și a început…
Galeria de pe Maracanã…
Ca în 1950…
„Din nou, nu!”
Dacă pierdeam, eram eliminați.
Naționala ar putea scrie un capitol și mai trist.
Brazilia ar putea rata în premieră Campionatul Mondial.
Sunt sigur că ne vom califica.
Dacă nu ne calificam, era tragedie națională.
La toate interviurile, întrebau de Romário.
„O să revină când e timpul.”
Romário!
Mulțimea strigă numele lui Romário.
Romário juca foarte bine la Barcelona. Era tare în Europa.
Toți știau cât de important era Romário.
Sincer, mă așteptam să fiu convocat,
fiindcă situația Braziliei era dificilă.
ROMÁRIO, RECHEMAT
Parreira și Zagallo au fost presați să îl recheme.
Zagallo și Parreira m-au sunat și au zis: „Ne gândim să-l aducem pe Romário.”
Stafful l-a întrebat ce părere are de revenirea mea.
A fost primul care a zis: „Să vină!”
Bebeto a fost mereu printre amicii mei buni din fotbal
și cel mai bun partener pe teren.
Doar două perechi n-au pierdut niciodată la naționala Braziliei.
Știți care?
Pelé și Garrincha, Bebeto și Romário.
Dacă nu l-am fi adus pe Romário și am fi pierdut cu Uruguay,
ratând pentru prima oară Campionatul Mondial…
Pa!
Mă simt important.
Dacă nu vom obține rezultatul scontat,
va fi vina mea.
O să fiu pregătit.
Am răspuns pe teren, așa că n-a fost nevoie de vorbe.
Brazilia e pe teren.
Timpul potrivit a fost în săptămâna decisivă
împotriva Uruguayului.
Nu trebuie să fiu important mereu, ci atunci când e nevoie.
Oricând a fost nevoie, am fost important.
Începe meciul.
Oprește presingul. Maracanã erupe de bucurie!
Romário mi-a zis:
„Unuia o să-i dau craci, driblez printre picioare,
altuia o să-i fac o braziliană și o să dau două goluri, Ricardo.”
Era nevoie de toate astea ca spectacolul să fie complet.
Vine pauza.
Mergea spre vestiar și l-am întrebat: „Și golurile?”
„Le dau în a doua repriză.”
Centrează Bebeto!
A fost o centrare perfectă. Părea mai degrabă o pasă.
Centrează Bebeto! Romário, pe partea cealaltă…
Gol!
Am sărit doar puțin
și am lovit cu capul în jos.
Romário înscrie cu capul!
Brazilia conduce cu 1-0!
Romário a ajuns primul.
Aveam o viteză impresionantă pe atunci.
M-am apropiat de portar, am împins mingea în față.
A închis unghiul și m-am dus dincolo. A dat să mă lovească, dar am fost rapid.
Romário a ajuns primul.
Ce-i asta? Hai cu golul!
Bag-o-n plasă!
Gol!
BRAZILIA 2 - 0 URUGUAY
Meciul s-a terminat. Ascultați! Ștampilă în pașaportul Braziliei!
Da, Brazilia! Suntem la Cupa Mondială!
Să dea dracu', ne-am calificat!
Am simțit în acel grup, mai ales fiindcă pierduserăm în '90,
că nu mai voiam să pierdem.
Mai important e că Brazilia a învins și suntem la Cupa Mondială.
Brazilia s-a calificat la Cupa Mondială din SUA.
E grozav!
Se putea și mai bine, dar acum o să petrecem și bem bere!
Datorez fotbalului tot ce am în viață.
Am fost legat de minge de când m-am născut.
Fotbalul reflectă situația țării
sau a societății.
Poporul brazilian suferă.
Brazilienii sunt hotărâți, muncesc din greu…
Nu-i ușor să trăiești aici.
E o țară foarte mare.
Fotbalul e bucuria brazilienilor.
Brazilia e cunoscută ca țara fotbalului.
Brazilienii mănâncă fotbal pe pâine, adoră fotbalul.
Toți brazilienii visează să fie fotbaliști.
Ne-am dus să jucăm la Paris
contra Paris Saint-Germain, care era echipa lui Raí.
Când am ajuns în cantonament,
toți erau foarte triști.
Atunci am aflat că avusese loc un accident cumplit.
Murise un mare sportiv, cu care eram prieten,
care ar fi ajuns cel mai mare din lume, îl chema Dener.
Sprintează Dener…
Driblează fundașul, portarul…
Nu vezi zilnic un fotbalist ca Dener.
Era fenomenal. Sfida gravitația prin mișcările lui.
E ora 05:15. În 10-15 minute, Dener ar fi ajuns acasă.
Tata era dus cu mașina de la São Paulo la Rio de Janeiro.
Cu 15 minute înainte să ajungă acasă,
șoferul ațipește, intră într-un copac și tata moare.
Din păcate, am pierdut un alt coleg într-un accident auto.
Am primit vestea în aceeași dimineață.
Fără îndoială, ar fi fost acolo cu noi.
Ar fi fost cu siguranță pe listă.
Ar fi fost una dintre vedetele Cupei, dar destinul a avut alte planuri.
Lovitura de începere a acelei partide a fost dată de Ayrton Senna.
Marele Ayrton Senna, pilotul de Formula 1, va da lovitura de începere a meciului.
Hai, Ayrton! Accelerează! Salută publicul…
Mulțumim că susții naționala Braziliei!
Era triplu campion, ca Brazilia. Ar fi câștigat al patrulea titlu, ca noi.
Era greu, dar ne-am fi dat silința. Am făcut un pact.
Cred că avem mai multe șanse la fotbal decât la Formula 1.
Ca să vă faceți o idee, luam pauză duminica
și ne uitam la Ayrton.
Era marele nostru erou. Era bucuria brazilienilor duminica.
După 15 zile, pe 1 mai, a murit într-un accident.
DOLIU PENTRU SENNA
PESTE UN MILION DE OAMENI ÎȘI IAU ADIO
ADIO EROULUI
Moartea lui Ayrton Senna ne-a zguduit.
Brazilia trecea printr-o perioadă foarte tristă.
După moartea lui Senna și a lui Dener,
am încercat mereu să transformăm o perioadă grea,
o mare pierdere, o mare durere,
în puterea de a rămâne concentrați și de a nu renunța niciodată.
După pierderea lui Ayrton, simțeam că reprezentam
o țară frământată.
Brazilia trecea printr-o perioadă grea,
iar fotbalul și naționala Braziliei erau speranța brazilienilor
pentru o clipă de bucurie.
Așa că, atunci când am fost convocați, aveam un singur obiectiv,
să aducem acasă Cupa Mondială
pentru a readuce zâmbetul pe buzele brazilienilor.
SUA, ÎN ATENȚIA LUMII. BRAZILIA PORNEȘTE CU O SPERANȚĂ.
N-ai fost acolo atunci.
Am fost primul care a urcat în avion cu camera video.
BRAZILIA VREA AL PATRULEA TITLU
I-am filmat pe toți, am imagini. Cred că a fost minunat.
Mi se adeverea visul din copilărie.
Când lucrezi în echipă,
e foarte important ca toată lumea să aibă aceeași filozofie.
Ce ne dorim?
Să fim campioni mondiali.
STATELE UNITE ALE AMERICII
E foarte diferit când joci în SUA la un campionat mondial de fotbal.
Mingea nu e prea rotundă acolo.
Să mergi la Cupa Mondială, să joci, să participi…
Nu se compară cu nimic.
Am interzis orice ziare sau reviste.
Nu ne-am implicat în nimic.
Ne antrenam, apoi ne întorceam la hotel, luam cina, prânzul…
A doua zi ne antrenam din nou. Toată lumea era concentrată.
Știam că trebuia să ne adaptăm
și ne întrebam cum va reacționa publicul.
Brazilia e numărul unu!
În țara asta, mergeai pe stradă și majoritatea nu știau ce era.
Puteai întreba pe cineva:
„Are loc Cupa Mondială. Știi ce e?”
- Microbist? - Nu.
- O să vă uitați la meciuri? - Nu.
Nu mă interesează.
O să vedeți vreun meci de la Cupa Mondială?
Nu, am treabă.
FIFA vrea mereu să popularizeze, să dezvolte fotbalul.
Cred că FIFA a văzut în SUA o piață.
Statele Unite ale Americii vă urează bun-venit
la Cupa Mondială SUA 1994!
Fanii din Brazilia, cu tobe și dansând samba,
au ocupat orașul Los Gatos.
Ce ați învățat de la ei?
„Sus, jos, trage și hai!” Nu știu ce e.
Cum?
Sus, jos, trage și hai!
Ce înseamnă?
BRAZILIA, ÎN GRUPA MORȚII
Camerun, Rusia și Suedia în faza grupelor.
În primul meci, cu Rusia, eram foarte neliniștiți.
Eram la prima Cupă Mondială,
la fel și Cafu, Leonardo, Márcio Santos…
Aveam un nucleu puternic din echipa din 1990.
E începutul Cupei Mondiale, jucăm împotriva Rusiei.
La început… Primul meci, pentru orice echipă, e foarte stresant.
Știam că primul meci era important, fiindcă o victorie îți aduce calificarea.
Anxietatea și nervozitatea de la primul meci sunt grele.
BRAZILIA - RUSIA FAZA GRUPELOR
Îmi amintesc primul pas. Am intrat primul pe teren.
Când am pășit pe teren cu piciorul drept, a fost…
Am clipit și am văzut ca într-un film
prin ce trecuse echipa până atunci ca să ajungă la Cupa Mondială.
Tot stadionul era galben, culoarea Braziliei.
Îi dă craci rusului!
Păstrează balonul!
Meciul cu Rusia a fost greu, solicitant.
Fundașul central Ricardo Rocha nu mai poate continua.
M-am accidentat.
Pare o problemă musculară.
Am spus adio Cupei.
Voiam să fiu cel mai bun jucător, dar și să dau goluri.
Ocazie pentru Brazilia! Gol!
Echipa era talentată. Marcam și atacam. Ne-am creat multe ocazii.
Penalti!
Raí execută și înscrie!
Începutul a fost foarte bun. E fundamental la Cupa Mondială.
Brazilia!
Calificarea e ca și garantată cu trei puncte din start.
Ne mai trebuie o victorie ca să mergem mai departe.
- Putem conta pe Ricardo Rocha? - E prematur. Nu l-a văzut încă medicul.
M-am gândit că o să plec, nu puteam rămâne.
Parreira și Zagallo au venit și mi-au zis: „Nu.
Am vorbit cu jucătorii și rămâi.”
În clipa aceea, Ricardo a devenit
un liant între jucători, manageri și antrenori.
Nu joc la Cupa Mondială, dar trebuie să îi ajut cât pot de mult.
Uitați-vă la filmulețele cu Jorginho!
I-am zis: „Unde virez?” Și el face: „Chiar aici!”
Învăța să conducă.
Povestește cum urca o pantă abruptă.
Neștiind să conducă bine, a oprit,
a pus triunghiul reflectorizant și a zis că are pană.
- Ai filmat asta? - Da.
Când zic: „Șut!”, voi ziceți: „Bombă!”
24 IUNIE 1994
CAMERUN
Brazilia era un reper pentru fotbalul mondial.
Jucătorii aceia…
Îi văzusem doar la televizor. Era extraordinar să jucăm cu ei.
E 24 iunie.
Din nou, Stanford Stadium e plin cu mii de brazilieni.
Al doilea meci al Braziliei e așteptat cu nerăbdare.
Nu e ușor să joci cu Camerun, o echipă africană.
BRAZILIA - CAMERUN FAZA GRUPELOR
Pasă dificilă pentru Romário! Avansează…
Știau că pot avea încredere în mine. „Pasează-i lu' ăla și dă gol.”
Haide! Gol!
O pasă frumoasă… Centrează Jorginho…
Finalizează Márcio Santos. Gol!
Golul m-a plasat printre fundașii care au înscris la Cupa Mondială.
Nu sunt mulți.
Romário a încercat.
A dat să paseze, n-a putut și mingea a ajuns la mine.
Nu aveam un unghi bun, dar am șutat în colț.
Hai, Bebeto, finalizează! Gol!
M-am bucurat că s-a terminat meciul.
BRAZILIA 3 - 0 CAMERUN
Brazilia!
Ați observat că Dunga e alt jucător acum decât la Cupa Mondială din Italia?
Primul gol al Braziliei, care a dus la victorie,
a fost din pasa lui Dunga spre Romário.
Fotbalul e o utopie.
În echipă, cu unii te înțelegi mai bine, rezonezi cu ei.
Nu înseamnă că nu te înțelegi cu restul. Îi respecți, faci parte dintr-o echipă.
Sunt oameni care gândesc diferit, dar au același scop.
24 IUNIE 1994
Romário nu bea și nu fuma.
Viciile lui erau femeile și dansul. Îi plăcea să danseze.
Să vedem samba!
Îmi plăcea să mă bucur de viață. Încă îmi place.
Femeile au fost mereu punctul meu forte.
Sau slăbiciunea mea.
Piticu' se furișa afară, dar se întorcea la timp,
dormea bine și se concentra fără probleme.
Stop!
Să cântăm Salgueiro!
Câștigând primele două meciuri, noi și Suedia eram deja calificați.
Jucam pentru primul loc din grupă.
SUEDIA
La Cupa Mondială din 1994,
știam că aveam o echipă puternică, că realizaserăm multe.
Trei-zero pentru Brazilia!
BRAZILIA - SUEDIA FAZA GRUPELOR
Scopul era să câștigăm meciul.
Pericol mare! Șut plasat, gol!
BRAZILIA 0 - 1 SUEDIA
Dar au preluat avantajul.
În repriza a doua, Mazinho a intrat
ca să întărească apărarea și mi-a permis să avansez.
Așa am jucat.
I-am pasat, era foarte rapid.
Romário pătrunde și șutează! Gol!
A fost un meci greu. Într-un final, am șutat cu șpițul și am egalat.
Brazilia, unu, Suedia, unu.
Brazilia a câștigat grupa.
Parreira a trecut atunci la un sistem tactic mai conservator.
L-a scos pe Raí.
Am ajuns pe bancă, dar mi-am dat seama
că mai important era să mă gândesc la echipă.
Când Raí, căpitanul, a părăsit formația,
n-a ezitat nici măcar o secundă.
Era evident. „E Dunga, asta e.”
Banderola de căpitan nu m-a schimbat. Așa am fost mereu.
Felul în care mă comportam pe teren,
strictețea, stilul meu de conducere
nu depindeau de postul de căpitan.
Anunțul a fost făcut duminică de antrenorul Parreira.
Dar fanii nu sunt mulțumiți.
Fiindcă sunt 220 de milioane de antrenori.
Toată lumea are păreri, toți au echipe preferate,
toți au o vedetă favorită, care se remarcă.
Prestația echipei a fost groaznică.
Am venit, am încurajat, mi-am pictat fața, dar ați fost varză.
Știu cum e pentru fani să-și susțină echipa.
Fac nebunii, pasiunea e foarte mare.
Iubesc fotbalul.
Am cumpărat bilete doar pentru prima etapă.
Credeam că poate nu ne calificăm
și nu voiam să stăm o lună în SUA ca să vedem alte meciuri.
Brazilia urma să joace cu SUA pe 4 iulie, în optimi.
Era groaznic, fiindcă echipa SUA devenea tot mai bună la fotbal.
Ar fi o bucurie imensă pentru SUA.
Ar intra în primele 16 echipe din lume
și ar capta atenția americanilor de Ziua Independenței.
Un fotograf de pe margine l-a auzit pe Tab Ramos
comentând înainte de meci
că brazilienii vor fi eliminați la fel ca pe Maracanã, în 1950.
Bombă!
4 IULIE 1994
Haideți, băieți! Să dansăm samba!
Bombă!
Mi-am făcut deja reclamă.
Vă este oferită de…
Se întâmplă și e firesc, sunt oportunități.
Branco e accidentat azi, nu va putea juca.
Mâine aș putea fi eu.
Adversarii aveau patriotismul în sânge.
Dintre spectatori, 80% erau americani.
SUA! SUA!
Toate se aliniază.
E Ziua Independenței și jucăm acasă cu cea mai bună echipă din Cupa Mondială.
Cred că avem o șansă.
Începe meciul Brazilia-SUA.
Echipa lor era bună.
Aveau o tactică perfectă, erau strâns uniți, aveau jucători buni.
Toate astea contau.
Pasă frumoasă a lui Tab Ramos la Thomas Dooley… Pericol!
Un meci greu, cu multe ocazii. Evident, mingea era mai mult la Brazilia.
Cu Bebeto și Romário la înaintare, vom înscrie curând și vom câștiga.
Am fost bătăioși. Era un meci bun.
Duel între Tab Ramos și Leonardo…
Fault comis de Leonardo.
O mică altercație…
Cartonaș roșu! Leonardo e eliminat.
Și a fost scos de pe teren. Era prima repriză.
Stadionul a amuțit.
Fanii brazilieni au amuțit. Nu le venea să creadă.
Un jucător a fost eliminat.
Când e eliminat un jucător, te întrebi ce va urma.
Brazilia pierde controlul. Lucrurile sunt mult mai complicate acum.
Leonardo dezamăgește prin comportamentul său.
A fost groaznic. Ne-am dat seama că putem pleca acasă.
Lovește bara!
E finalul primei reprize.
Destul cu fotbalul lui Parreira! Ăsta nu e fotbal brazilian.
Dacă Brazilia pleacă după eliminarea lui Leonardo, n-avem ce căuta acasă.
Când s-a terminat prima repriză, am intrat în vestiar.
„Unde e Leonardo?”
„Unde-i Leonardo?”
Stătea așezat sub duș.
M-am uitat la el și i-am zis: „Alo! Ridică-te!”
Plângea în hohote. I-am zis: „Să-ți spun ceva…
O să dau gol. Nu-ți face griji, o să câștigăm meciul.”
Știam că trebuia să alergăm dublu.
Începe repriza secundă!
Mingea nu voia… Am înțeles într-un final
că nu voi da gol, fiindcă mingea nu voia să intre.
Romário șutează și…
Cu un om în minus, presiunea crește.
Am jucat pe dreapta, pe stânga, pe mijloc…
Am luptat, am atacat, am apărat…
Jocul a devenit dramatic.
Pătrunde Romário! El e speranța noastră.
Romário a venit de la mijlocul terenului.
I-am făcut loc ca să-mi paseze mingea.
Hai, Romário!
Mă uitam la el și avansam,
atent la ultimul fundaș, să nu fiu în ofsaid.
Ai încredere în tine, Romário!
„Hai!” Am așteptat și am așteptat.
Veneau spre mine și m-am gândit că o să ajung în ofsaid.
Mă uitam la ultimul lor jucător, la Romário… O fracțiune de secundă.
Neputând să dau gol, trebuia să pasez la unul care putea.
Romário îi pasează lui Bebeto…
Când mi-a pasat, m-am întors.
M-am uitat la namila de portar. Mi-am zis: „Acum ori niciodată.”
Șutează Bebeto! Gol!
Înscrie Brazilia! Gol!
Ca întotdeauna, a fost foarte precis.
Nimeni altul nu putea înscrie un asemenea gol.
Am șutat chiar în colț, unde stau de obicei sticlele cu apă.
Și asta a fost.
Gol!
Am dat gol și i-am zis: „Te iubesc.”
Ne iubeam reciproc.
Există diferite moduri de a iubi.
Îl iubeam din inimă, știe asta.
A fost din inimă. Ne iubim mult unul pe altul.
Îi iubim pe toți.
E o plăcere să vezi Brazilia jucând așa.
Stadionul erupe de bucurie.
Hai, Brazilia!
Acel gol a fost crucial.
I-am zis lui Jorginho: „Frate, nimeni nu ne ia titlul ăsta.”
Când am intrat în vestiar, Leonardo m-a luat în brațe.
Am plâns cu toții.
Arbitrul fluieră finalul meciului cu SUA.
Brazilia s-a calificat în sferturi.
Hai, Brazilia! Hai în sferturile de finală!
BRAZILIA 1 - 0 SUA
FIFA l-a suspendat pe fundașul Leonardo pentru patru meciuri
și l-a amendat cu 10.000 de franci elvețieni,
aproape 7.000 de reali.
Când și-a apropiat picioarele, am încercat să-l ocolesc
și l-am tras de tricou.
Când l-am tras de tricou, mi-a băgat cotul.
Sunt mai mic de înălțime și, în plus, eram aplecat.
Când a băgat cotul,
m-a lovit în partea de sus a capului și mi-a fracturat craniul.
Îmi amintesc că eram pe jos
și auzeam un zgomot ca și cum ar fi trecut un tren.
Asta auzeam în cap.
Și mai e și accidentarea propriu-zisă. Am avut dureri de cap ani întregi după.
Leonardo e un tip foarte loial.
N-ar face niciodată așa ceva.
Știți cum sunt jucătorii.
Unii au intenții rele,
dar Leonardo nu e un jucător cu intenții rele.
Sunt liniștit, n-a fost intenționat.
N-am vrut să rănesc sau să atac pe nimeni.
Presa și poporul brazilian vor întotdeauna mai mult.
Victoria nu ajunge.
Până la urmă, am câștigat.
Dar să joace așa contra SUA, speriați și fără să-și asume riscuri,
e greu de acceptat.
Nu cred că a fost o victorie muncită. Dar a fost greu.
20 IUNIE 1994
Mattheus s-a născut pe 7 iulie 1994. Pe 9 iulie am jucat cu Olanda.
N-am fost de față. Cumnata mea a fost în sala de nașteri.
Am stat aproape o oră la telefon, așteptând să-mi aud fiul plângând.
Cred că s-a relaxat abia…
Mattheus avea cordonul ombilical în jurul gâtului,
așa că era cam vânăt când s-a născut și a durat până a plâns.
Când l-am auzit plângând, am fost foarte emoționat.
Apoi au dat drumul la televizor și mi-am văzut soția cu fiul meu.
Mamă, ce emoționat am fost!
Te aude, vorbește cu ea.
Sunt foarte fericit și…
Sper să înscriu un gol pentru Mattheus în meciul cu Olanda.
Ai văzut ce mare e?
E minunat, e frumos.
- Seamănă cu tatăl lui, nu? - Da.
Dar seamănă și cu mama lui, așa-i?
Vrei ca toți copiii tăi să semene cu tine.
„Să fiu aici și să-mi văd fiul…
Păcat că nu-s și eu acolo, dar o să merite.” Așa i-am spus.
„O să merite.”
Nadal, Ferrer, Luis Enrique…
Aveam o inflamație severă a nervului sciatic.
Nu eram titular, era Leonardo.
S-a recuperat pe perioada Cupei.
Leonardo juca fiindcă Branco era accidentat.
SINGUR ȘI DEPRIMAT
Așa că am spus:
„Nu poate alerga pe teren, dar poate alerga în piscină.
Îi pot îmbunătăți condiția fizică în piscină.”
Mi-au acordat un vot de încredere.
M-am antrenat în piscină cu o vestă și o coardă elastică,
fiindcă nu puteam să ating solul din cauza inflamației nervului sciatic.
Am fost criticat că l-am convocat pe Branco.
Branco e într-o formă fizică jalnică. Știe toată lumea.
N-a jucat de 50 de zile, iar canicula e insuportabilă.
Când am avut nevoie de cineva, l-am băgat pe teren fără ezitare.
Și a dat totul.
În curând vom înfrunta Olanda într-un meci pe viață și pe moarte.
Branco e din nou în echipă, spre dezamăgirea națiunii.
Niciodată nu-i târziu.
E important să răsplătesc susținerea
jucând bine și poate marcând un gol.
Era o cursă contracronometru.
OLANDA
Chiar și când nu am jucat bine în grupe, ne-am consolidat echipa.
Și, de asemenea, ne-am dezvoltat stilul de joc.
Știam că, dacă jucam așa cum știam, îi puteam învinge.
O să vedem, vom da totul și sperăm să surprindem pe toată lumea.
Brazilia să fie atentă!
Naționala Olandei, spre deosebire de a noastră,
e tot mai bună.
Pare că au găsit un tipar tactic și au mărit coeziunea echipei.
Olanda, după cum știm cu toții, e o forță în fotbal
și a avut jucători de valoare.
Aveam jucători talentați, eram pregătiți.
Vom juca bine și vom ajunge în semifinale.
Ne-au bătut în '74, dar acum vom câștiga titlul.
BRAZILIA - OLANDA SFERTURI DE FINALĂ
Urmărisem toate meciurile Olandei.
În repriza a doua, încetineau din cauza căldurii.
Dar a plouat cu o zi înainte de meci.
Temperatura a scăzut cu 20 °C, iar asta a echilibrat jocul.
Un jurnalist ne-a dat un bilet:
„Rugați-l pe Parreira să nu-l bage pe Branco.”
Echipa a răspuns: „Garantăm pentru Branco.”
Începe partida dintre Brazilia și Olanda.
Olanda și Argentina sunt echipe ofensive, la fel ca Brazilia.
A fost un meci încordat.
Am degajat mingea, Bebeto a atins-o de două ori
și Romário a împins-o în poartă.
Aldair către Bebeto! Bebeto către Romário! Romário primește mingea, gol!
Tehnic vorbind, a fost cel mai bun meci al Braziliei.
Brazilia zdrobea Olanda.
Bebeto insistă, continuă…
Pătrunde!
Acum ori niciodată.
Nu voiam să risc nimic,
așa că am driblat fundașul și portarul și am băgat mingea în poartă,
ca să fiu sigur că nu ratez.
Ce fază frumoasă!
Gol!
Am început să sărbătoresc…
Ratasem nașterea lui Mattheus.
M-am gândit să mă prefac că îl legăn în brațe.
Ce frumos sărbătorește Bebeto!
Apoi au venit Romário și Mazinho. M-am uitat la ei.
Toți trei am făcut așa.
Când amicul tău, pe care-l iubești și te iubește,
dă gol și face gestul ăla pentru copilul lui, nu te poți abține.
Parcă l-am fi botezat.
E minunat să fii tată. Doamne!
Am înțeles. „Băieți, ascultați!
Trebuie să schimbăm ceva.” Apoi am început să jucăm fotbal și…
Pericol mare! Gol pentru Olanda…
Dumnezeule mare, ce situație!
După 2-1, încrederea echipei a crescut.
Aron Winter lovește cu capul. Și e gol!
Știți cum e când o echipă e pe o traiectorie ascendentă
și cealaltă e pe una descendentă?
Asta îți dă posibilitatea și credința că poți câștiga meciul.
Raí intră în locul lui Mazinho. Hai, Brazilia!
Raí a faultat prin alunecare.
Raí, fault prin alunecare!
Juca dur. Am zis: „Calmează-te!
O să fii eliminat!”
A fost încă un semn că grupul era unit.
Raí s-ar fi putut supăra.
El era căpitanul echipei, nu Dunga.
Nu m-am gândit la presiunea de a fi căpitan.
Presiunea era să nu putem reveni în Brazilia.
Ne-ar fi omorât, mai ales după 1990.
Așa că, în acel moment, ne-am concentrat să rezolvăm problema.
Trebuia să câștigăm.
Din clipa aceea, a fost pe viață și pe moarte.
Am pus piciorul lângă al lui, apoi am plonjat și am obținut faultul.
M-a lovit când eram pe jos, a fost o ceartă.
Și portarul a făcut un zid din cinci oameni.
Branco va executa lovitura liberă.
M-am gândit să trag pe colțul lui.
Fiindcă nu prea vedea de zid.
Mi-am zis: „Acum ori niciodată!” Era momentul meu.
Când am executat lovitura liberă, am șutat cu efect ca să ocolesc zidul.
Șutează!
Gol!
Apoi am sărbătorit arătând spre staff.
Absolut toți, medicul, fizioterapeuții, Moraci, toți…
La 3-2, eram terminați.
E fluierul de final al meciului!
Grație lui Branco și ultimului gol, Brazilia e calificată în semifinale.
CUPA E PENTRU TINE, SENNA
După această victorie frumoasă cu Olanda,
putem afirma cu certitudine că suntem între primele patru echipe din lume.
- Ce faci, frate? - Cum ești?
Frățioare! Acum suntem chit. Am reușit, ne-am achitat de datorii.
Romário zice că el a dat golul ăla.
- Serios? - Da.
Am zis: „Să dea naiba!” Mingea a venit direct la mine.
Dacă zic asta, o să se supere pe mine.
Zagallo vrea să spună ceva.
După această mare victorie, știu că vom câștiga al patrulea titlu.
Bravo, artileristule!
Așa-i în fotbal. Azi ești sus, mâine ești jos.
Justiție divină, cum se spune.
Branco, cum ai defini cel mai important gol din cariera ta?
Aș spune că a fost un gol amuțitor. A închis multe guri.
Când câștigi, fanii se entuziasmează.
Brazilia a jucat bine pentru prima dată la acest Mondial.
Mi-a plăcut mult meciul de ieri. A fost grozav.
Branco, un erou neașteptat, i-a făcut pe fani să-și înghită cuvintele.
Branco dă clasă.
Apoi am început să schimbăm atitudinea multor jurnaliști,
fiindcă toți erau împotriva noastră.
- Face treabă bună Parreira? - Începe să facă.
Toți sunt de acord că antrenorul a avut un rol important în victoria cu Olanda.
Carlos Alberto Parreira a devenit erou peste noapte.
La acea vreme, mulți și-au zis, inclusiv eu…
Când Branco a marcat al treilea gol contra Olandei,
am zis: „Doamne, se întâmplă!”
Suntem în semifinalele Mondialului, la un pas de al patrulea titlu.
Hai, Brazilia! Copiii contează pe voi.
10 IULIE 1994
Toată lumea era fericită. Echipa aia avea ceva…
Sunt frații oferiți de fotbal și de viață.
Parreira ne-a spus clar
că, pentru a învinge, nu ajunge un singur jucător.
Un jucător poate câștiga un meci,
dar îți trebuie o echipă ca să câștigi Cupa.
Și pentru asta trebuie să fiți prieteni.
HAI, BRAZILIA!
Când a mai ajuns Brazilia în semifinale la Mondial?
Nu știu, chiar nu știu.
Nu știu.
Nu știu cifrele exacte,
dar o să ajungem în finală.
La momentul respectiv,
niciun jucător al naționalei nu mai fusese în semifinale la Mondial.
Prin urmare, era ceva colosal.
- Visați la titlu, Parreira? - Nu, n-am ajuns în finală.
Doar cei din finală pot visa la titlu.
Și voiam să fim campioni mondiali, să fim iarăși campioni mondiali.
Câștigătoarele Suedia-Arabia Saudită și România-Argentina ajung în sferturi.
Cine câștigă înfruntă Brazilia în semifinale.
Visam să ajungem până la capăt,
dar, din păcate, am întâlnit Brazilia de două ori.
13 IULIE 1994
Parreira și fundașii au studiat rivalii, dar internetul nu exista.
Au studiat fotografii și reportaje.
Ne-a arătat că suedezii jucau în două linii de câte patru.
Era foarte greu să treci de ei.
Trebuia să avem răbdare, să lucrăm cu Mazinho și Zinho
ca să le spargem liniile.
Romário și Bebeto trebuiau să lărgească… Să se caute reciproc. Trebuia să insistăm.
Dacă ajungeam la linia de fund și centram, într-un final aveam să înscriem.
Nu uitați, am depășit momentul dificil fiindcă am fost uniți.
Asta e important. Hai să câștigăm, băieți, fir-ar să fie!
Toți fanii brazilieni sunt cu noi, ținându-se de mâini.
Da! Să câștigăm!
13 IULIE 1994
Bombă!
Priviți ce au făcut pe asfalt!
Sunt desene și picturi,
o cale a victoriei deschisă pasiunii și bucuriei fanilor.
Avem nevoie de asta.
Țara are nevoie de acest imbold și sunt sigură că vom reuși.
Brazilia și Suedia… Brazilienii se țin de mâini.
Începe meciul pe Rose Bowl.
E bine să joci împotriva Suediei, fiindcă joacă bine.
Și ne lasă să jucăm.
Am simțit de la început
că suntem atacați.
Romário primește mingea, o controlează…
Șutează Mazinho și ratează!
Golul nu venea.
Apoi, într-un final, Jorginho a centrat, iar Romário, în mijlocul apărării…
A fost o centrare care mi-a marcat viața. Aveam o panoramă foarte clară a fazei.
Raí, care abia intrase, s-a dus la colțul scurt trăgând fundașii după el.
Centrează Jorginho… Sare la minge… Și e gol! Romário!
L-am găsit pe Piticu' și a fost perfect. A lovit în jos. Ravelli n-a avut ce face.
Nu stau niciodată lângă un jucător mai înalt decât mine.
Mi-a fost ușor să sar și să dau gol.
Gol pentru Brazilia!
Bucuria a fost imensă. Eram în finala Cupei Mondiale.
Fluier final! Brazilia ajunge în finală după 24 de ani!
Echipa mai bună a creat mai multe ocazii, așa că a meritat să câștige.
Da, grozav.
Entuziasmul e copleșitor.
Nimeni nu pleacă de pe stadion. Priviți cum sărbătoresc!
Minunat, Brazilia! Putem! Mai e un singur meci.
Brazilia joacă în finală cu Italia, repetând povestea din 1970.
Așa!
Azi e 13, să dea naiba!
Fiți atenți!
Jorginho, cu numărul doi,
a centrat de pe linia de fund pentru Romário, cu numărul 11.
Unsprezece plus doi fac treisprezece!
Da, simțeam că putem fi campioni mondiali, dar știam că vom înfrunta Brazilia,
o echipă greu de învins, prin tradiție.
Cupa Mondială din 1994 a fost incredibilă, plină de suișuri și coborâșuri.
EVOLUȚIA ITALIEI LA CUPA MONDIALĂ DIN '94
Când așteptările sunt mari, tensiunea crește.
Din multe motive, nu am jucat bine în primul meci.
Șut puternic! E gol!
ITALIA 0 - 1 IRLANDA
În al doilea meci, mai târziu,
jucam 10 contra 11 și trebuia să câștigăm.
Am fost primul portar eliminat.
Centrează… Înscrie Dino Baggio!
Jucând în zece contra unsprezece, Italia a reușit o minune.
N-am reușit să câștigăm meciul cu Mexicul.
Din fericire, ne-am calificat, fiind echipa de pe locul trei.
Și iată ocazia! Gol!
ITALIA 0 - 1 NIGERIA OPTIMI DE FINALĂ
Mă gândeam deja unde plec în vacanță, fiindcă eram aproape eliminați.
Exact atunci,
Roberto Baggio ne-a dat jos din avion, cum s-ar spune.
Chiar asta s-a întâmplat.
Roberto Baggio egalează!
Înscrie Baggio!
ITALIA 2 - 1 NIGERIA OPTIMI DE FINALĂ
Stilul de joc al spaniolilor ne-a pus mereu probleme,
istoric vorbind.
Dar spiritul nostru italian combativ
ne ajută mereu să depășim obstacolele.
E o caracteristică a italienilor, nu doar în fotbal.
Puterea Italiei crește pe măsură ce avansează.
E greu să oprești un cal care și-a luat elan.
Eram foarte fericiți după toate greutățile din luna precedentă.
Posibilitatea de a juca un meci important și extraordinar
precum finala Cupei Mondiale…
Baggio a suferit o accidentare ușoară și nu știam dacă va putea juca în finală.
Fără Baggio, Italia e slăbită, ca Brazilia fără Romário,
două nume esențiale în această finală.
„MĂ RĂZBUN AJUNGÂND ÎN FINALĂ.”
Finala Brazilia-Italia aduce față în față doi giganți.
Ambele țări au aureolă, tradiție, jucători consacrați și fani pătimași.
În SUA, meciurile începeau după-amiaza, la 16:00, la 17:00…
Ai noștri erau pe străzi, desenau pe asfalt, fluturau steaguri.
Cu toată povara emoțională a morții lui Ayrton Senna
și cu criza din Brazilia, echipa națională era bucuria poporului.
Chiar dacă Brazilia pierde, dăm o petrecere pentru copii.
Ce ziceți, copii, vom câștiga?
Da!
- Vom fi cvadrupli campioni. - Hai, Brazilia!
Am așteptat mult ziua asta. O așteptăm de 24 de ani.
Hai, Brazilia! Suntem cu sufletul la gură.
Lumea a venit aici să încurajeze echipa.
Sunt peste 25.000 de oameni pe bulevardul Paulista.
Atmosfera din autocarul Braziliei e diferită de a oricărei alte echipe.
În autocarul Italiei, toți erau serioși, la costum și cravată.
În al nostru era haos. Toți erau transpirați înainte de meci.
17 IULIE 1994
Bombă!
Așa ne pregătim pentru meci.
E un val de adrenalină care alungă anxietatea.
Există o frăție între noi.
E ceva magic, vreau să spun.
E ceva tipic brazilian. Nu încercați să înțelegeți!
Ricardo ne ridica mereu moralul.
Și aveam mare încredere în el.
Glumea, dar era și serios când era cazul.
Grupul a decis.
N-a fost o decizie individuală, ci una colectivă.
- Așa trebuie să gândim! - Pe dracu'!
Să fim ca frații, să ne ținem de mâini
și să intrăm pe teren cu spiritul de învingători,
fiindcă suntem cei mai buni!
Calitatea nu e suficientă.
Câștigi prin echilibru, tărie mintală, sete de victorie și altruism.
Îmi amintesc unele ședințe.
„Suntem aici să câștigăm nenorocita de Cupă Mondială!
Vom fi campioni!
Fiecare are un rol. Nimeni nu câștigă singur.
Nu jucăm individual, ci colectiv.”
Așa a fost în '94 și așa e și în ziua de azi.
Aveam un nod în stomac.
Echipa era puțin tensionată și neliniștită.
Am adunat echipa. „Întâi de toate, să mulțumim Domnului că suntem în finală.
Și vă amintesc câteva lucruri, unul fiind familia.
Să mulțumim familiilor și brazilienilor. Merită acest titlu.”
Am spus: „Să fim ca piloții ăia japonezi care au luptat pentru patrie.
Dacă vedeau că mai au carburant pentru 500 de kilometri
și știau că vor muri când se va termina benzina, ce făceau?
Plonjau către inamic și mureau pentru patrie.
Frumoasă poveste, nu? Asta vom face azi.
Murim, dar ieșim campioni.”
Să dea naiba! Au început să plângă.
„Să fim campioni! Cum le zicea piloților ălora?”
Știam cum se numesc.
Din păcate, mi-a venit alt nume în minte.
- Nu face asta! - Japonezii ăia se numeau „kawasaki”.
Sunt un mort viu.
Am strigat: „Kawasaki!” S-a făcut liniște. Romário a intervenit.
Kamikaze, băi!
„Kamikaze” le zice!
13 IULIE 1994
„Ai zis…
Kawasaki e o motocicletă. Ce vorbești?”
S-a încurcat, dar a făcut haz de necaz. Toată lumea…
Atmosfera era foarte relaxată. Ne spunea bancuri. Noi…
Dar, când trebuia să fie serios… „Sunteți cei mai buni! Bateți sigur!”
17 IULIE 1994
Am fost criticați 24 de ani. Azi o să câștigăm.
Să rămânem calmi și concentrați!
- Putem! - Să nu uităm asta!
Haideți! Calm și concentrare!
- Să mergem! - Haideți!
Așa am intrat pe teren.
Cred că aici a fost momentul acela celebru
când eram în frunte și Baggio mă privea din spate…
Un semn de respect.
Aș fi făcut la fel în locul lui.
Îmi amintesc foarte clar că stadionul gemea de spectatori.
Era plin până la refuz. A fost nebunie.
BRAZILIA - ITALIA FINALA
Brazilia!
Așa transmiteam energia pozitivă de la un jucător la altul.
Am păstrat ritualul de la meciul din Recife.
La toate meciurile, am ieșit ținându-ne de mână.
Erau 50 de grade, o căldură toridă.
Dar atitudinea noastră era să fim împreună până la final.
Brazilia e mai constantă… Mingea se rostogolește pe Rose Bowl!
Începe marea finală Brazilia-Italia!
Sunt două echipe istorice.
Centrează Dunga! Cap al lui Romário!
Orice greșeală ar fi fatală. Nu pierzi un meci, pierzi Cupa Mondială.
Mauro Silva a greșit. Ce pasă! Pericol! Apără Taffarel!
Dacă Italia ar fi marcat, puteam egala, dar foarte greu.
Cred că toți eram obosiți în finală,
fiindcă fusese epuizant să ajungem acolo.
Bine poziționată și organizată, Brazilia domină jocul.
Șutează Bebeto!
Aveam un joc de mijloc foarte consistent, foarte bun din punct de vedere tehnic.
E un moment unic pentru un fotbalist.
Cred că echipa noastră era foarte obosită în finală.
Ritmul nostru a fost mult mai lent decât în partidele precedente.
Finalul primei reprize! Brazilia-Italia, zero-zero.
A fost un meci cu puține ocazii de gol.
Se fluieră începutul reprizei secunde. Hai, Brazilia!
Pagliuca avusese probleme la șuturile pe dreapta în sezonul trecut.
A primit ușor câteva goluri. Era să comită cea mai mare gafă.
Șutează Mauro Silva! Pagliuca scapă mingea!
A lovit bara!
Mi-a salvat reputația în fotbal.
Dacă pierdeam cu 0-1 din cauza acelui gol…
Poate nu mi-ar fi încheiat cariera, dar sigur ar fi pătat-o.
Când mă văd, oamenii își amintesc că am pupat bara,
dar nu și greșeala mea.
Știam că va fi un meci foarte echilibrat din cauza experienței și jucătorilor.
Italia avansează.
Baggio șutează în decor.
Prelungiri, 90 de minute, 36 de grade…
Arbitrul evită complicațiile.
Zero la zero contra Italiei, o echipă care fusese discreditată,
dar a continuat să meargă mai departe.
Baggio s-a accidentat,
dar au continuat și Baggio a jucat în pofida durerii.
Dar era finala.
Nu joci în fiecare zi o finală de Cupă Mondială.
Temperatura crește aici, pe Rose Bowl.
A fost 0-0 în prima repriză. A doua repriză s-a terminat tot 0-0.
În prelungiri, Brazilia a ratat goluri.
Centrare a brazilienilor! Mai e o șansă!
Puțin pe lângă poartă!
Șutează Romário! Pagliuca apără și respinge.
Romário a ratat un gol pe care nu avea voie să-l rateze.
Centrare la Romário, e demarcat! Mingea trece pe lângă poartă!
Cea mai mare ratare din istoria Cupei.
Dar mai rataserăm două.
Când am intrat pe teren,
m-am uitat la scor.
„Mai am doar 15 minute la dispoziție ca să înscriu un gol.”
Am avut o fază în care am driblat
și, când m-am trezit în fața porții…
Viola înaintează, pătrunde pe stânga!
M-am gândit la Romário.
Ultima șansă. Trage Romário…
Lumea mă întreabă și azi: „De ce n-ai șutat tu?”
Nu, a făcut ce trebuia. Trebuia să-mi paseze mie.
Eu eram vedeta, golgheterul… Eu trebuia să decid meciul.
Dar, din păcate, am ratat.
N-am învins în prelungiri. S-a ajuns la penaltiuri.
Finalul jocului!
BRAZILIA 0 - 0 ITALIA
E prima dată când Cupa Mondială e decisă la penaltiuri.
Prima dată în istorie.
Căldura a intensificat totul. Era multă tensiune.
Am început să mă simt rău.
Era multă tensiune.
Ne-au lăsat picioarele în ultimele minute. Stăteam pe călcâie, ne ardeau tălpile.
Țin minte că, după prelungiri,
Parreira a venit pe teren să vorbească cu mine.
„Márcio, vrei să tragi primul?” „Sigur.”
Parreira a venit spre mine și am zis: „Doamne, mă alege pe mine!”
E o mare responsabilitate.
Un jucător trebuia să execute un penalti, dar a zis: „Parreira, nu pot.”
Nu-mi amintesc cine.
„Nu pot. După 120 de minute de joc, picioarele îmi sunt ca de plumb.”
Cel mai bine e să alegi pe cine are curaj.
Romário nu exersase deloc penaltiuri și a zis: „Nu, vreau să trag.”
Au spus: „Bine.”
Nu eram obișnuit cu penaltiurile. Executasem trei sau patru.
„Execuți și tu, Bebeto?” A întrebat pe toată lumea.
A venit direct la mine.
I-am zis: „Vreau să-l execut pe primul.”
Așa i-am spus.
A zis: „Nu, o să-l execuți pe ultimul.”
E rândul tău, Taffarel! Brazilia e cu tine.
Presiunea e pe executanți, nu pe portari.
Portarul are mai mult de câștigat.
Cei care execută penaltiurile
gândesc diferit de cei care încearcă să le apere.
Chiar dacă nu execuți niciun penalti,
îți stă inima și nu poți să încurajezi, nimic.
Șutează Baresi… Peste poartă!
Hai, Brazilia!
Imaginați-vi-i pe cei de acasă.
Imaginați-vă cât de stresați sunt.
Tensiunea e enormă.
Pentru portar e altfel.
Márcio Santos se pregătește.
Italia a început cu Baresi.
Baresi a ratat. Nici acum nu i-au găsit mingea.
A zburat în afara stadionului.
Toți se țin de mâini.
Jucătorii sunt braț la braț. Întreaga Brazilie e unită.
Șutează Márcio Santos!
Apără Pagliuca!
Eram absolut disperați.
Măcar am tras pe spațiul porții. Am țintit în dreapta lui.
Cred că am făcut o paradă grozavă,
dar, mai ales, am ajutat echipa să se apropie de victorie.
Márcio Santos, cel mai bun executant de penalti de la antrenamente,
a tras primul și a ratat.
Asta a tensionat și mai mult atmosfera.
Am ratat penaltiul, așa că o luam de la zero.
Se poate întâmpla orice. Trebuie să fii pregătit.
Abia după cinci penaltiuri știi dacă ai câștigat sau ai pierdut.
E posibil orice.
Aveam 22 de ani
și era primul meu penalti ca jucător profesionist.
Albertini…
Nu eram calm.
Calmul era doar o fațadă.
Nu-și ia elan!
Gol pentru Italia!
Când am înscris din penalti,
m-am bucurat.
M-am simțit ușurat.
Taffarel o să apere!
Haide!
Romário a spus: „Sunt neînfricat de fel, dar, în clipa aia, mi-a fost frică.”
Romário contra lui Pagliuca… Hai, Piticule!
A fost dificil, a fost greu.
Toată răspunderea era pe umerii mei.
Brazilia nu mai câștigase de 24 de ani.
Pagliuca se pregătește.
Trebuie să te concentrezi, să lași totul în urmă.
Trebuie să-ți închipui că ești singur și că nu auzi nimic.
Așa a fost în cazul meu.
Șut cu dreptul! Gol!
Hai, Brazilia!
Când mingea a lovit bara, a zis că i s-a făcut pielea de găină.
Slavă Domnului că a intrat în poartă!
M-am simțit relaxat și ușurat, dar știam că nu s-a terminat.
Am auzit cum a lovit bara și am fost convins că ieșise,
dar a intrat.
Am luat mingea și am pornit spre poartă.
Mergând spre poartă, m-am gândit:
„Să șutez pe stânga sau pe dreapta?”
Când m-am apropiat, m-am hotărât.
Evani face câțiva pași înapoi.
Apoi, când mă pregăteam să șutez,
m-am gândit că ar fi cel mai bine să trag tare pe poartă.
Șutează Evani! Pe mijlocul porții!
Mingea s-a dus fix pe centru, portarul a plonjat în lateral
și a fost gol.
Italia, două goluri, Brazilia, un gol…
Eram al treilea.
E rândul lui Branco să execute.
În 1994, finala Cupei Mondiale… N-o mai câștigaserăm de 24 de ani.
Se uita toată țara.
Toate așteptările și răspunderea, pe mine.
Pe mine, personal. După ce trecusem prin atâtea.
Îți trece viața prin fața ochilor, ca un film.
Tot ce a dus la acel moment, familia, prietenii, întreaga țară…
Branco se pregătește să șuteze.
Își ia elan de la mare distanță.
Credea că îmi iau elan mare ca să șutez tare.
M-am gândit: „Ca să apere șutul, va plonja anticipat.”
Așa că am așteptat să aleagă o parte și am șutat plasat.
A fost o decizie nebunească.
Dar, pe măsură ce mă apropiam…
Mă apropii de minge și el nu se mișcă.
Și apoi, când mai aveam doi sau trei pași, s-a înclinat și mi-a arătat partea stângă.
Șutează Branco!
Gol pentru Brazilia!
Instinctul mi-a spus să aleg o parte și am fost surprins.
Dacă ratam acel penalti,
locuiam acum în Caraibe, nu mai puteam reveni în Brazilia.
Hai, Massaro!
Îl știam pe Taffarel de la început.
Mi-a spus după aceea
că, la primele două penaltiuri, a vrut atât de mult să apere,
încât s-a mișcat prea devreme, așa că n-a reușit.
Apoi și-a zis: „Trebuie să mă concentrez.
Trebuie să știu când să mă mișc.”
Massaro ia mingea. Taffarel pare concentrat.
Paradă genială a lui Taffarel! Hai, Brazilia!
Dunga era următorul.
Mi-am zis: „Doamne, e rândul căpitanului! Are un picior țeapăn.”
Vă imaginați greutatea de pe umerii lui când mergea spre punctul de la 11 metri?
Cred că i s-au părut mii de kilometri. A durat o veșnicie.
Hai, Dunga! Face câțiva pași înapoi.
Am cerut o șansă
să-mi rescriu povestea la națională, să devin campion,
să intru în istoria țării, să aduc bucurie poporului
și să fiu decisiv, băteam un penalty.
Aleargă și șutează ferm. Gol!
M-am antrenat pentru asta. Era musai să dau gol.
Trebuia să lovesc plasa laterală, unde n-ajunge portarul.
Dunga a tras pe centru. Am crezut că va trage în colț.
Nu-i cunoșteam bine pe jucători.
Nu era ca acum, când poți studia pe toată lumea.
Nu-i știam, așa că m-am bazat pe intuiție
și pe noroc.
Din păcate, am plonjat în direcția greșită.
La acel Mondial, ne completam și ne respectam reciproc.
Toți voiam să dăm tot ce avem mai bun și să contribuim la echipă.
Baggio se pregătește să șuteze.
Dacă Taffarel apără, Brazilia câștigă al patrulea titlu.
Baggio contra lui Taffarel!
Baggio era specialist în penaltiuri,
dar era un moment foarte tensionat pentru toată lumea.
Apără penaltiul, fir-ai să fii!
Iar Roberto Baggio…
un golgheter fenomenal, care șuta pe jos mai mereu…
Asta arată ce presiune e când execuți un penalti.
Brazilia are trei. Italia are două.
Execută Baggio…
Un penalti îți poate schimba viața.
Se apropie, șutează și… S-a terminat!
S-a terminat! Brazilia!
Brazilia câștigă al patrulea Mondial!
Am reușit! Mulțumim, Brazilia! Suntem cvadrupli campioni!
„Suntem campioni!”
A fost printre cele mai fericite clipe din viața mea.
Cvadrupli campioni!
Mi s-a adeverit visul din copilărie.
Brazilia e campioană mondială pentru a patra oară!
E cel mai fericit moment din viața mea.
Fotbalul e brazilian! E oficial!
Dacă unul din noi marca golul victoriei, era eroul celui de-al patrulea titlu.
Câștigând prin ratarea lui Baggio, al patrulea titlu a fost al echipei…
grație muncii, unității, rezistenței și poporului.
Te-am criticat adesea, dar ai dovedit tărie de caracter.
Ești demn de acest post. Mulțumim, Parreira.
Nimeni nu credea în acea echipă, dar am reușit. Am avut încredere.
Curaj, devotament, pasiune pentru tricoul galben…
Apoi, sporind emoția momentului,
jucătorii au adus…
un banner pentru Ayrton Senna.
Brazilia avea mare nevoie de acel titlu.
Și scria: „Ayrton Senna, am concurat alături de tine.”
Ayrton Senna e campion etern în inimile brazilienilor.
Jucătorii îi aduc un omagiu.
„Senna, am concurat alături tine. Al patrulea titlu e al nostru.”
E foarte emoționant.
După victorie, am urcat acolo.
Acolo, sus.
Am luat trofeul și am sărbătorit.
Căpitanul Dunga a întors roata.
În '90, opinia publică l-a masacrat. „Epoca Dunga”.
În '94, saltă Cupa Mondială.
Nu devii campion când ridici trofeul, ci când te antrenezi, când muncești…
Da, Dunga! Ridică trofeul! Suntem campioni mondiali!
Brazilia câștigă a patra oară Campionatul Mondial de Fotbal!
Nu mi-am imaginat niciodată că din Bagé, de la granița cu Uruguay,
la 60 de kilometri de Uruguay, în sudul Braziliei,
aveam să plec din acel orășel pentru a cuceri lumea.
E extraordinar.
Romário plânge.
Au spus că e indisciplinat, că nu ia lucrurile în serios.
Le-a dovedit că s-au înșelat.
E o victorie pentru părinții mei și pentru părinții băieților.
E o victorie pentru generația care a trecut prin multe în '90.
E ceva care va dăinui etern.
De aceea sunt aici azi, vorbind cu voi.
Am coborât scările acelea imense, ținând cupa în mâini.
Le-am zis tuturor: „Țineți-o, atingeți-o, e a noastră!”
Imaginile au ajuns în toată lumea. N-o să uit niciodată acel moment.
Cupa Mondială e a noastră, a selecționatei noastre.
Câtă voință! Ce moment! Ce bucurie, Brazilia!
- Felicitări, campionilor! - Chefuim diseară.
Ne așteaptă ditamai petrecerea.
- Normal! - Așa am auzit.
- Bravo, Mauro! Ești tare! - Mersi.
Ai dat clasă, Mauro!
Am reușit! Suntem chit.
Leo, prietene, felicitări!
Ai reușit, puștiule!
Ronaldinho! Ai doar 17 ani și ești campion mondial!
Márcio, ai fost grozav. Ești un rege.
Suntem cvadrupli campioni! Am dat clasă!
Au încercat să ne doboare, dar Dumnezeu vede!
- Bravo, Mora! - Mersi pentru tot, Jorginho!
- Serios. - Bine.
Sunt doar doi campioni cvadrupli în lume, Brazilia și Zagallo!
- Da! - Da!
Mulțumesc!
Cvadrupli campioni!
CVADRUPLĂ CAMPIOANĂ MONDIALĂ LA FOTBAL
BRAZILIA
17 IULIE 1994
18 IULIE 1994
„Prieteni pe vecie.” Ăsta e mottoul nostru și azi.
Intraserăm în Brazilia, în spațiul aerian brazilian.
Trag jaluzeaua și văd două avioane.
Ne escortau două avioane ale Forțelor Aeriene.
Apoi…
Am fost primiți ca niște eroi de război.
Primul oraș în care am ajuns după Cupa Mondială a fost Recife,
să le mulțumim oamenilor de acolo.
Fiindcă au fost drăguți cu noi.
Aici începuse totul.
Pilotul a spus:
„Vă așteaptă o mulțime de un milion de oameni.”
Când avionul a coborât și i-am văzut,
am vărsat prima lacrimă de fericire.
Când ne-am întors în Brazilia și am văzut ce nebunie era…
N-o să uit acele imagini,
nici cei care au luat parte la toate astea.
A fost fantastic, fenomenal.
Stăteam lângă președinte, lângă vameși și restul,
și a apărut un tip de la pază.
A venit în fugă, transpirat.
„Oamenii iau cu asalt gardurile aeroportului.
Pătrund ilegal.”
Ne uitam la clădiri și toată lumea…
legăna bebelușul.
Era o bucurie imensă.
Cei de 10-15 ani spuneau: „E prima oară când vedem Brazilia câștigând Mondialul.”
Spuneau din prima.
Atât de mult a însemnat pentru acei copii,
pentru speranța întregii țări.
Când am văzut bucuria aceea, ne-am gândit toți:
„Au fost patru ani grei.
Ne-am antrenat, am sacrificat multe, a fost greu, dar a meritat.
Le aducem bucurie. Oamenii sunt fericiți.
Tot ce vor e să sărbătorească. Asta ne dorim.
Nu contează că sunt bogați sau săraci, ce religie au, cu ce club țin.
Nu, suntem fericiți. Am unit țara.”
Nimeni nu obține o victorie așa de mare fără o echipă puternică.
E un efort colectiv, o societate, un grup de oameni, o țară.
E frumos să retrăiesc totul.
Am ieșit în stradă…
Îmi amintesc un băiat într-un copac, care țipa foarte tare.
Toți se uitau.
A fost un moment greu.
A fost foarte…
Și oamenii au înțeles.
Brazilia!
E ceva neprețuit.
Mă emoționez când vorbesc, fiindcă a fost emoționant.
A fost ceva…
Toată strădania noastră a meritat.
Mă emoționez când vorbesc.
Cvadrupli campioni!
20 IULIE 1994
În adâncul sufletului, încă sărbătoresc.
După tot ce se întâmplase, echipa noastră trebuia să creadă.
Asta s-a întâmplat. Am crezut.
Trebuie să redăm speranța nu doar în fotbal, ci și în țară.
18 IULIE 1994
Subtitrarea: Adrian Oprea