Downloaded from YTS.BZ
Brasilien kan ta ledningen.
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Kaptenen lägger upp bollen.
Italien har satt två av fyra straffar.
Dunga ska slå straffen.
Ett avgörande ögonblick.
Jag var nervös.
"Om jag missar kan jag inte åka hem."
Men samtidigt tänkte jag att jag bad om att få slå straffen.
Dags för Dunga.
Jag har åtta timmar med "bakom kulisserna"-material.
Jag har mycket material.
Här berättas hela historien i detalj.
Det var en annan tid.
De går inte att spela upp idag.
Jag har mycket här.
Jag började filma och vi skapade ett fantastiskt arkiv.
Jag fick en idé.
Ska vi visa filmer som aldrig har visats?
Från omklädningsrummet, lagmötena
och på med och motgångar.
Den här gruppen förenades och övervann motgångar,
när många ville oss illa. Vi ska inte låta det hända.
-Vad är det? -Det var vår superbekväma buss.
Det var en helt vanlig buss med en biljettspärr.
Vi gick igenom mycket tillsammans.
Vi tillbringade ungefär två till tre månader tillsammans.
Vi ville filma det.
FÖR FÖRSTA GÅNGEN
VISAS FILMMATERIAL SOM SPELARNA SPELADE IN
-Nu kör vi! -Vad blir det till lunch?
Vad blir det till lunch?
Makaroner!
Vi skulle möta Italien, så det blev makaroner.
Det här är uppvärmningen. Vi var väldigt nervösa.
Jag var fem år, nästan sex, när jag såg VM 1970.
Här kommer Pelé! Mål!
Jag var ett barn och tänkte: "En dag ska jag vara där."
"Jag ska bli världsmästare med landslaget."
Brasilien är trefaldiga världsmästare!
24 år har gått.
Brasilien och Italien ska återigen mötas i en VM-final.
Det är VM i USA och året är 1994.
Två decennier senare.
Bara vi som var med kan beskriva känslan.
Det är inte vilken match som helst.
Vi är ett steg närmare titeln som alla…
Till våra belackare... Fyrfaldiga världsmästare!
Jag ville bli världsmästare. Jag ville skriva historia.
Något förändrades när jag drog på mig tröjan.
Förväntningar.
Det är ett misslyckade om vi inte vinner.
Press, krav...
-De spelar inte bra. -Åk hem, Parreira!
Brasiliansk fotboll förstördes 1994.
Vi hade inte vunnit VM på 24 år.
Alla minns att jag kysste stolpen, men inte mitt misstag.
Första gången som VM avgjordes på straffar.
När jag slog min straff var jag omedveten om det.
Vårt folk är hårt arbetande och långmodigt.
Jag tänkte: "Jag måste ge mitt folk glädje."
VM skulle mitt folk ett glädjeämne.
Jag skulle göra om allt igen.
Jag ångrar ingenting.
Den fjärde titeln.
"Jag var där då." "Jag var med min pappa."
Alla minns var de var när matchen spelades.
Vi var det motiverade laget att bli världsmästare.
Man måste kontrollera sina känslor.
En straff kan förändra ens liv.
Om Taffarel räddar straffen, blir Brasilien världsmästare.
Baggio går fram för att slå straffen.
USA -94: NÄR BRASILIEN TOG TILLBAKA GULDET
4 ÅR TIDIGARE
Brasilien gör sig redo att fira i matchen mot Argentina,
i åttondelsfinalen i VM 1990.
Mycket spännande.
Brasilien och Argentina, ärkerivalerna sen många år tillbaka.
I ett VM måste man spela felfritt.
De har elva bra spelare. Två eller tre av dem är riktigt bra.
Om man inte kan hantera en sån spelare, så förlorar man.
Om vi inte släpper in ett mål, så gör vi själva mål.
Matchen mellan Brasilien och Argentina är igång.
Brasilien spelade bättre.
Argentina fick en chans. Och vem fick den?
Maradona.
Ett geni. Det finns inget att göra. Så är det.
Maradona går förbi Dunga.
Han får se upp nu.
Han passar till Caniggia.
Han rundar Taffarel och gör mål!
Brasilien har åkt ur VM 1990.
Många gråter över förlusten.
Nu får vi bara vänta till nästa VM om fyra år.
När Brasilien förlorade kritiserade folk både Lazaroni
och mig.
Varför Dunga-eran?
Den symboliserade en era
när landslaget var mer känt för försvarsspel än kreativitet.
Vi borde ha bytt förbundskaptener.
Det skulle vara lättare om folket fick välja förbundskapten.
Man väljer inte att bli förbundskapten. Man blir utsedd till det.
Parreira tillbringade dagen på Hilton i Rom.
Han pratade med Pelé, men ville inte ge intervjuer.
När Parreira utsågs till förbundskapten, sa han:
"Jag tar jobbet på ett villkor. Jag vill ha med Zagallo."
Vi har känt varandra sen VM 1970.
Han var mycket klok.
Vi gillade varandra och kom överens,
men framförallt gjorde vi vårt yttersta för landslaget.
PARREIRA BLIR FÖRBUNDSKAPTEN
Förberedelserna började direkt efter VM 1990.
De började sätta ihop laget för den fjärde titeln.
Kvalet till VM var annorlunda då. Varje match var avgörande.
Många väntade på landslaget vid hotellet.
Raí fick till och med en puss.
Det var fyra år mellan världsmästerskapen.
1991 var jag i form och ledde återuppbyggnaden till VM 1994.
Matchen i La Paz är igång.
Fram till dess hade Brasilien aldrig förlorat en kvalmatch.
Farligt. Se upp, Taffarel. Backa inte, Taffarel.
Ett hårt skott. Bolivia gör mål.
Det var Brasiliens första förlust i en kvalmatch.
Brasilien får åka hem och reda ut vad som gick fel.
Folk trodde inte på den generationen.
Efter nästan 40 år med VM-kvalmatcher,
förlorade Brasilien.
När vi kom hem spelade vi mot Ecuador på Morumbi-stadion.
Vi blev utbuade hela matchen.
Det var en mycket fientlig stämning.
Det är därför de buar.
Parreira sa att de två inte kan spela ihop.
De började ifrågasätta Parreira och hans spelstil.
-Jag ogillar Parreira. -Han ska bort.
Jag gillar inte landslaget.
Pressen ville ha bort Parreira och Zagallo.
Men vi trodde på dem.
Landslaget trodde på dem.
Bort med Parreira!
Vi hade ett kvällsmöte med Parreira på Granja Comary,
som är landslagets träningsanläggning.
"Parreira, tyst."
"Vad menar du med att lämna ditt jobb?"
Det var ett sätt att understryka vårt inställning.
"Vi fortsätter, Parreira. Vi ska bli världsmästare."
Ett avgörande ögonblick.
Vi skulle spela i Recife och jag vädjade till fansen.
"Vi behöver er."
När vi kom till Recife upplevde vi något som var otroligt.
Flygplatsen var full av folk och vi fick ett varmt mottagande.
De kramade oss och var mycket kärleksfulla.
Det var nog 5 000 personer som väntade på oss.
Raí!
Allt är klart för söndagens match. Det är en härlig stämning här.
"Ni är hemma. Vi älskar er."
Spelarna behöver värme. Det behöver alla, våra familjer…
Då kom våra vänner i Recife till undsättning.
Brasilien!
69 000 biljetter har sålts till morgondagens match.
Där och då förändrades något.
Ricardo Rocha föreslog
att vi skulle vara tydliga med hur vi kände på planen.
Hålla hand.
Landslaget går in på planen på ett annorlunda sätt.
Kanske håller de varandra i händerna för att tacka för
den kärlek som folk i Pernambuco har för laget.
De håller varandra i händerna och visar att så här ska de spela.
Vi visste vår potential.
Vi visste vad vi kunde göra.
Vi visade verkligen vad vi gick för.
Kom igen! Mål!
Titta! Mål!
Mål!
Titta! Mål!
Det vore perfekt! Mål!
Vi visade dem som har kritiserat oss.
Men sen kom den avgörande matchen.
Den sista kvalmatchen var mot Uruguay på Maracanã.
Nu kör vi.
Maracanaço.
1950.
"Nej, inte igen!"
Om vi förlorade matchen var vi ute.
Landslaget kan skriva ett ännu sorgligare kapitel,
om Brasilien missar VM för första gången.
Vi kommer att vinna och kvalificera oss.
Om vi inte kvalificerar oss kan vi lägga ner landet.
Jag fick alltid frågan: "Var är Romário?"
Jag sa: "Han kommer tillbaka."
Romário!
Publiken ropar Romários namn.
Romário gjorde succé i Barcelona. Han var grym i Europa.
Alla visste hur viktig Romário var.
Jag förväntade mig att bli kallad,
för Brasiliens läge var svårt.
Parreira och Zagallo var pressade.
Zagallo och Parreira ringde mig och sa:
"Bebeto, vi funderar på att kalla in Romário."
Förbundskaptenerna frågade honom vad han tyckte.
Han sa direkt: "Visst, ta in honom."
Bebeto var alltid en av mina bästa vänner inom fotbollen.
Och min bästa medspelare.
Endast två spelarpar har aldrig förlorat tillsammans i landslaget.
Vet du vilka?
Pelé och Garrincha och Bebeto och Romário.
Om vi inte tog tillbaka Romário och förlorade mot Uruguay,
och missade VM för första gången, så hade det varit kört.
Jag känner mig viktig.
Om vi inte får det resultat vi vill ha, så är det mitt fel.
Jag ska vara redo.
Jag visade på planen, så jag behövde inte säga ett ord.
Brasilien går ut.
Tiden var inne för den avgörande matchen mot Uruguay.
Jag behöver inte alltid avgöra, men bara när det gäller.
Och jag gjorde alltid det när det behövdes.
Matchen är igång. Han står emot pressen och stadion jublar.
Romário sa till mig:
"Jag ska tunnla,"
"lobba över spelaren och sätta två mål, Ricardo."
Jag var tvungen att göra det för att bjuda på en show.
Slut på första halvlek.
Vi går i tunneln och jag frågar: "Du gjorde inte mål."
"De kommer i andra halvlek."
Ett perfekt inlägg. Det var mer som en passning.
Bebeto till Romário på andra sidan.
Mål!
Jag hoppade upp lite och nickade ner bollen.
Romário nickar in bollen.
Mål för Brasilien.
Romário var först.
Jag var väldigt snabb på den tiden.
Jag närmade mig målvakten, slog fram bollen
och sprang runt honom.
Han försökte slå till mig, men jag var för snabb.
Romário var först.
Vad händer? Kolla målet!
In med den!
Mål!
BRASILIEN 2 - 0 URUGUAY
Matchen är slut!
Det är en stämpel i Brasiliens pass!
Ja, Brasilien. Vi är klara för VM.
Jävlar. Vi är klara!
Jag kände i truppen,
främst för att vi hade förlorat 1990, att vi inte ville förlora igen.
Det viktigaste är att Brasilien vann och att vi är klara för VM.
Brasilien är klart för VM i USA.
Fantastiskt.
De kunde ha spelat lite bättre, men nu ska vi festa och dricka öl.
Jag har fotbollen att tacka för allt.
Jag har haft en relation till bollen ända sen jag föddes.
Fotbollen speglar situationen i landet eller samhället.
Det brasilianska folket är ett lidande folk.
De är beslutsamma och hårt arbetande.
Livet här är inte lätt.
Det är ett väldigt stort land.
Fotbollen är vår stolthet och glädje.
Brasilien är känt som fotbollens land.
Folk andas fotboll och älskar fotboll.
Alla drömmer om att bli fotbollsspelare i Brasilien.
Vi åkte till Paris,
för att spela mot Paris Saint-Germain, Raís lag.
När jag kom till lagets träningsläger,
var alla ledsna.
Då fick jag veta att en otäck olycka hade inträffat.
En stor idrottsman och vän till mig hade gått bort.
Han kunde ha blivit världens bästa spelare - Dener.
Här kommer Dener i full fart.
Han går förbi försvararen och målvakten.
Spelare som Dener växer inte på träd. Han var fenomenal.
Han trotsade tyngdlagen med sitt sätt att röra sig.
Klockan 5.15. Dener var nära sitt hem.
Min pappa kördes från São Paulo till Rio de Janeiro.
15 minuter innan han skulle ha varit hemma
somnade föraren, körde in i ett träd och min pappa dog.
Vi förlorade tyvärr en medspelare i bilolyckan.
Vi fick nyheten samma morgon.
Han skulle ha varit där med oss.
Han hade absolut varit med i laget.
Han hade blivit en av VM-stjärnorna, men ödet ville annorlunda.
Ayrton Senna sparkade igång matchen.
Där har vi den store Ayrton Senna, formel 1-föraren,
som ska ta avsparken.
Kom igen, Ayrton. Gasa. Han vinkar till publiken.
Tack för att du stöttar landslaget.
Han var också trefaldig mästare.
Han var på väg mot sin fjärde.
Det var svårt, men vi skulle göra vårt bästa.
Vi slöt en pakt.
Vi har nog bättre chans i fotboll än i Formel 1.
Allt stannade upp på söndagar när Ayrton körde.
Han var vår store hjälte.
Han var folkets glädjeämne på söndagar.
15 dagar senare, den 1 maj, dog han i en olycka.
ÖVER EN MILJON TOG FARVÄL AV SENNA.
Förlusten av Ayrton Senna var svår.
Brasilien gick igenom en sorglig tid. Väldigt sorglig.
Efter Sennas och Deners död
försökte vi vända en svår tid och en stor förlust
till styrka så att vi kunde hålla fokus och aldrig ge upp.
När Ayrton dog kände vi att vi representerade ett land i kaos.
Brasilien gick igenom en svår tid.
Och fotbollen, landslaget, var det brasilianska folkets hopp
om en stunds glädje.
Så när vi blev kallade hade vi bara ett mål:
Att ta hem pokalen så att vi kunde göra folk glada.
VÄRLDENS BLICKAR MOT USA.
BRASILIEN LYFTER MED HOPPET
Du var inte där då.
Jag var först på planet med kameran.
BRASILIEN JAGAR DEN FJÄRDE TITELN
Jag filmade alla, så jag har bilder.
Det var fantastiskt.
Det var en barndomsdröm som blev sann.
När man jobbar i grupp
är det viktigaste att alla har samma filosofi.
Vad vill vi uppnå?
Bli världsmästare.
USA
Det är annorlunda att komma till USA för att spela VM.
För bollen är inte så rund där.
Att åka till VM och få spela går inte att jämföra med nåt annat.
Vi släppte inte in några tidningar.
Vi deltog inte i något.
Vi tränade, åkte tillbaka till hotellet
och åt middag eller lunch.
Sen tränade vi dagen därpå. Alla var fokuserade.
Vi visste att vi måste anpassa oss,
och vi undrade hur publiken skulle reagera.
Brasilien är nummer ett!
I det här landet kunde man gå på gatan och många visste inte vad som hände.
Man kunde fråga nån: "Vet du vad VM är?"
-Gillar du fotboll? -Nej.
-Ska du se matcherna? -Nej.
Inte intresserad.
-Ska du se nån match i VM? -Nej, jag måste jobba.
FIFA har alltid velat sprida sporten
och FIFA såg en möjlighet till det i USA.
USA välkomnar er hjärtligt mycket
till VM 1994!
De trummande, sambadansande fansen från Brasilien
har tagit över staden Los Gatos.
Vad har du lärt dig av dem?
"Upp, ner, dra och gå." Vad det nu är.
-Vad säger ni -Upp, ner, dra och gå!
Vad betyder det?
BRASILIEN I DÖDENS GRUPP
Kamerun, Ryssland och Sverige i gruppspelet.
Inför första matchen mot Ryssland var vi väldigt nervösa.
Det var mitt första VM,
men även för Cafu, Leonardo och Santos.
Vi hade en stark kärna från VM-truppen 1990.
Det är början på VM och vi ska spela mot Ryssland.
Det är alltid nervöst inför första matchen för alla lag.
Vi visste att den första matchen var viktig,
för vinner man den är man i princip klar.
Och det finns en nervositet inför första matchen.
BRASILIEN MOT RYSSLAND GRUPPSPEL
Jag minns första steget. Jag var först ut på planen.
När jag satte högerfoten på planen…
Jag såg en film framför mig.
Allt som laget hade gått igenom för att ta sig till VM.
Hela stadion var gul, i Brasiliens färger.
Han tunnlar ryssen.
Han behåller bollen.
Det var en hård match mot Ryssland.
Mittbacken Ricardo Rocha kan inte fortsätta.
Jag blev skadad.
Det är en muskelskada.
VM var över för mig.
Jag gjorde hellre mål än att utses till bästa spelaren.
Brasilien får en chans! Mål!
Vi markerade och attackerade. Vi skapade chanser.
Straff!
Raí tar den och gör mål!
Vi började väldigt bra, och det är viktigt i ett VM.
Brasilien!
Avancemang är nästan garanterat med tre poäng direkt.
Vi behöver en seger till för att gå vidare.
Vad kan du säga om Ricardo Rocha?
Läkaren har inte undersökt honom.
Jag tänkte: "Jag åker hem, jag kan inte stanna."
Då sa Parreira och Zagallo: "Jag har pratat med spelarna. Du stannar."
I det ögonblicket blev Ricardo
en länk mellan spelarna, ledningen och tränarstaben.
Jag spelar inte i VM, men jag ska hjälpa de här killarna.
Kolla på videorna med Jorginho.
Jag sa: "Säg till när jag ska svänga." Han sa: "Här!"
När han lärde sig köra.
Han berättar om när han körde uppför en brant backe.
Men eftersom han inte kunde köra, stannade han,
satte upp varningstriangeln och sa: "Problem."
-Fick ni med det? -Ja.
När jag säger "skott", svarar du "mål".
KAMERUN
Brasilien var förebilden för fotboll över hela världen.
Spelarna...
Vi såg dem på tv. Det var fantastiskt att spela mot dem.
Den 24 juni.
Återigen är Stanford Stadium fylld med tusentals brasilianare.
Förväntningarna är höga inför Brasiliens andra match.
Det är svårt att möta afrikanska lag som Kamerun.
BRASILIEN - KAMERUN GRUPPSPEL
En genomskärare till Romário. Han satsar allt…
De visste att de kunde lita på mig. "Passa den jäveln, så gör han mål."
Kom igen! Mål!
Fint passningsspel. Jorginho slår inlägget.
Márcio Santos avslutar. Mål!
Jag gjorde mål
och blev en av försvararna som gjort mål i VM.
Vi är inte så många.
Romário försökte.
Han försökte passa bollen, men bollen kom till mig.
Jag hade ingen bra vinkel, men jag satte bollen.
Här kommer Bebeto. Han skjuter! Mål!
Jag var glad när matchen blåstes av.
BRASILIEN 3 - 0 KAMERUN
Brasilien!
Har ni märkt att Dunga är en annan spelare än han var i Italien?
Brasiliens första mål, som banade väg för segern,
kom efter passning från Dunga till Romário.
Fotboll är väldigt mycket en utopi.
I en grupp finns det personer som man kommer bättre överens med.
Men man är inte ovän med de andra.
Man respekterar dem, man är ett lag.
Flera personer som tänker olika, men strävar mot samma mål.
24 JUNI 1994
Romário varken drack eller rökte.
Romários laster var kvinnor och dans. Han gillade att dansa.
Visa lite samba.
Jag gillade att njuta av livet.
Kvinnor har alltid varit min styrka.
Eller min svaghet.
Baixinho smet ut, men kom tillbaka i tid,
sov och fokuserade utan problem.
Stopp.
Vi spelar Salgueiro.
Vi hade vunnit de två första matcherna
så både Sverige och vi hade gått vidare.
Vi spelade om förstaplatsen.
SVERIGE
Inför VM 1994,
visste vi att vi hade ett starkt lag och att vi hade åstadkommit mycket.
3-0 till Brasilien!
BRASILIEN MOT SVERIGE GRUPPSPEL
Vi satsade på att vinna.
Farligt. Ett välplacerat skott. Mål!
De tog ledningen.
I andra halvlek kom Mazinho in
för att skydda försvaret och jag kunde flytta upp.
Det var spelplanen.
Jag passade honom, han var snabb.
Romário. Han skjuter!
Mål!
Det var en tuff match. Jag gjorde mål med en tåfjutt och vi kvitterade.
1-1 mellan Brasilien och Sverige.
Brasilien vann gruppen.
Då ändrade Parreira till en mer konservativ uppställning.
Han tog ut Raí.
Jag blev bänkad, men insåg att det viktigaste var att tänka på laget.
När Raí, kaptenen, lämnade startelvan
tvekade vi inte en sekund.
Det var självklart. "Det är Dunga."
Jag förändrades inte när jag blev lagkapten.
Mitt agerande, mitt beteende på planen,
min stränghet och min ledarstil hade inget med kaptensrollen att göra.
Beskedet gavs i söndags av Parreira.
Men fansen är inte nöjda.
Vi har 220 miljoner förbundskaptener.
Alla har en åsikt, alla har sitt favoritlag,
alla har sin favoritstjärna, en kille som sticker ut.
Laget spelade dåligt.
Jag hejade och hade målat ansiktet, men ni var kassa.
Jag vet hur det är för fans att följa sitt lag och heja på det.
De gör galna saker och är passionerade.
Jag älskar fotboll.
Vi köpte bara biljetter till den första omgången.
Jag trodde inte att vi skulle gå vidare och vi...
Vi ville inte tillbringa en månad i USA och se andra matcher.
Brasilien skulle spela mot USA den 4 juli i åttondelsfinalen.
Det var hemskt för USA hade blivit bättre.
För USA är det stort.
De är ett av världens 16 bästa lag
och ska spela inför sina landsmän på nationaldagen.
En fotograf vid sidlinjen hörde Tab Ramos säga före matchen
att brassarna skulle åka ut som på Maracanã 1950.
Mål!
Kom igen, grabbar! Vi spelar samba.
Mål!
Jag har redan gjort min reklam.
Presenteras av…
Det är sånt som händer och är helt naturligt.
Branco är skadad och kan inte spela. I morgon kan det vara jag.
De där killarna har alltid haft patriotism i blodet.
80 procent av fansen på arenan var amerikaner.
USA!
Perfekta förutsättningar.
Självständighetsdagen, på hemmaplan och mot det bästa laget i VM.
Vi har nog en chans.
Matchen är igång.
Deras lag var bra.
De var taktiskt perfekta, täta och hade bra spelare.
Fin passning från Tab Ramos till Thomas Dooley. Farligt!
Det var en svår, böljande match.
Brasilien hade bollen mer.
Med Bebeto och Romário där framme,
skulle vi snart göra mål och vinna.
Vi stod emot.
Det var en bra match.
Ramos och Leonardo i kamp om bollen…
Fult av Leonardo.
Det är lite gruff.
Rött kort. Leonardo är utvisad.
Och så blev han utvisad. Det var i första halvlek.
De brasilianska fansen kunde inte tro sina ögon.
En spelare blev utvisad.
När en spelare blir utvisad undrar man vad man ska göra.
Brasilien tappar kontrollen.
Nu blir det svårare.
Det är trist att se Leonardo bete sig så.
Det var hemskt, för vi insåg att vi kunde åka ut.
I stolpen!
Första halvlek är slut.
Parreiras fotboll är inte brasiliansk.
Om Brasilien åker ut efter utvisningen,
kan han aldrig åka hem.
Efter första halvlek gick jag in i omklädningsrummet.
"Var är Leonardo?"
Han satt i duschen.
Jag tittade på honom och sa: "Hörru!"
"Upp med dig!"
Han storgrät. Jag sa: "Jag ska göra mål."
"Oroa dig inte, vi kommer att vinna."
Vi skulle behöva springa dubbelt så mycket.
Andra halvlek är igång.
Bollen ville inte...
Jag förstod att jag inte skulle göra mål.
Romário skjuter och…
Med tio man ökar pressen.
Jag spelade höger, vänster och i mitten.
Jag kämpade, anföll och försvarade.
Matchen blev dramatisk.
Romário har bollen. Han är vårt hopp.
Romário kom från mittfältet.
Jag skapade en yta så att han kunde passa mig.
Kör, Romário! Kör!
Jag tittade på honom och såg till att jag inte var offside.
Tro på dig själv, Romário.
"Kom igen!" Jag väntade och väntade.
De kom och jag tänkte: "Jag kommer att vara offside."
Jag tittade på deras sista man.
Sen såg jag på Romário.
Jag kunde inte göra mål så jag passade.
Romário passar till Bebeto.
När han rullade den till mig, vände jag.
Jag tittade på den stora målvakten och tänkte: "Nu eller aldrig."
Och Bebeto skjuter.
Mål!
Brasilien gör mål!
Som vanligt var det med precision.
Ingen annan kunde ha gjort ett sånt mål.
Jag satte den i gaveln där vattenflaskorna brukar stå.
Och den satt.
Mål!
Jag gjorde mål och sa: "Jag älskar dig."
Vi älskade varandra. Och det finns olika sätt att älska.
Det kom från hjärtat, det vet han.
Det kom från hjärtat. Vi älskar varandra mycket.
Vi älskar dem alla.
Vilken glädje att se Brasilien spela så här.
Stadion exploderar i jubel.
Kom igen, Brasilien!
Det målet var avgörande.
Jag sa till Jorginho: "Ingen kan ta titeln ifrån oss."
När jag kom in i omklädningsrummet omfamnade Leonardo mig.
Vi grät tillsammans.
Domaren blåser av matchen mot USA.
Brasilien går vidare till kvartsfinal.
Kom igen, Brasilien. Kvartsfinal.
BRASILIEN 1 - 0 USA
Fifa stänger av ytterbacken Leonardo i fyra matcher
och ger honom 10 000 schweizerfranc i böter, nästan 7 000 real.
Han satte ihop benen och jag försökte ta mig runt honom.
Jag drog i hans tröja.
Då slog han till mig med armbågen.
Jag är en kortare spelare och dessutom var jag lägre.
Han slog mig i huvudet så att mitt skallben spräcktes.
Först minns jag att jag låg på marken
och hörde ett ljud som lät som om ett tåg passerade.
Inne i mitt huvud.
Sen var det själva skadan, för sen…
Jag hade huvudvärk i flera år.
Leonardo är en mycket lojal kille.
Han skulle aldrig göra nåt sånt.
Ni vet hur spelare är.
Vissa spelare är fula, men Leonardo är inte en sån spelare.
Jag är lugn, för det var inte med flit.
Jag hade inga avsikter att skada eller attackera nån.
Den brasilianska pressen och folket vill alltid ha mer.
En seger räcker inte.
Vi vann till slut.
Men att spela så mot USA.
De var rädda och tog inga risker. Det är svårt att acceptera.
Det var inte svårt att vinna, men det var tufft.
Mattheus föddes den 7 juli 1994. Vi mötte Nederländerna den 9 juli.
Jag var inte där. Min svägerska var i förlossningsrummet.
Jag satt i telefon i nästan en timme och väntade på att få höra min son.
Han slappnade av…
Mattheus hade navelsträngen runt halsen,
så han var lite lila när han föddes och grät inte direkt.
Det var fantastiskt när jag fick höra honom gråta.
Sen satte de på tv:n och där dök min fru och min son upp.
Wow! Det var så häftigt.
Hon hör dig, prata med henne.
Jag är glad, jag är så glad och…
Jag hoppas att jag kan göra mål för Mattheus mot Nederländerna.
Såg du hur stor han är?
Han är vacker.
-Han är lik sin pappa, eller hur? -Ja.
Men han är lik sin mamma också.
Du vill att alla dina barn ska se ut som du.
"Att vara här och se min son…"
"Jag önskar att jag kunde vara där, men det kommer att vara värt det."
Nadal, Ferrer,
Luis Enrique.
Jag hade en svår ischiasinflammation.
Leonardo var startspelaren.
Han tränade rehab hela turneringen. Leonardo spelade för Branco var skadad.
Jag sa: "Han kan inte springa på planen, men han kan springa i poolen."
"Jag kan få honom i bättre form i poolen."
De gav mig förtroendet.
Jag tränade i poolen med en väst och ett elastiskt rep,
eftersom jag inte kunde röra marken på grund av min inflammation.
Jag fick mycket kritik för att jag kallade in Branco.
Branco är i usel fysisk form, det vet alla.
Han har inte spelat på 50 dagar och värmen är outhärdlig.
Men när vi behövde en spelare,
tvekade jag inte att sätta in honom och han ställde upp.
Snart möter vi Nederländerna i en avgörande match.
Branco är tillbaka i laget, till nationens stora besvikelse.
Bättre sent än aldrig.
Det är viktigt att återgälda stödet
genom att spela bra och kanske göra mål.
Det var en kamp mot klockan.
NEDERLÄNDERNA
Även om vi inte spelade så bra i gruppspelet,
så växte vi som grupp.
Och vi växte även i vårt sätt att spela fotboll.
Om vi spelade som vi brukade göra, så kunde vi slå dem.
Vi får se. Vi ska ge allt och förhoppningsvis överraska alla.
Brasilien får se upp.
Till skillnad från vårt lag blir det holländska landslaget bättre.
De har hittat ett taktiskt mönster och utvecklat lagkemin.
Nederländerna är en fotbollsnation och hade fantastiska spelare.
Vi hade talang och var redo.
Vi ska spela riktigt bra och gå till semifinal.
De slog oss 1974, men vi fixar det. Vi ska vinna VM.
BRASILIEN - NEDERLÄNDERNA KVARTSFINAL
Vi hade sett alla deras matcher.
I andra halvlek sänkte de tempot på grund av värmen.
Men det regnade dagen före matchen.
Temperaturen sjönk 20 grader och det jämnade ut förutsättningarna.
En journalist kom till oss och gav oss en lapp:
"Säg åt Parreira att inte sätta in Branco."
Lagets svar var: "Vi går i god för Branco."
Nu kör vi. Brasilien mot Nederländerna.
Nederländerna och Argentina är anfallande lag.
De var på samma nivå som Brasilien. Så den matchen var tuff.
Jag slog upp bollen, Bebeto tog emot den
och Romário petade in den.
Aldair till Bebeto. Bebeto till Romário, Romário får bollen, mål!
Tekniskt sett var det Brasiliens bästa match.
Brasilien krossade Nederländerna.
Bebeto fortsätter.
Han fortsätter.
Det är nu eller aldrig.
Jag tog inga chanser,
så jag gick förbi försvararen och målvakten sköt bollen i mål.
Vilket vackert anfall!
Mål!
Jag sprang ut för att fira.
Jag missade Mattheus födelse.
Jag tänkte: "Jag ska låtsas vagga honom."
Vilken fin målgest av Bebeto.
Sen kom Romário och Mazinho.
Jag bara tittade på dem.
Alla tre gjorde det.
En kille som du älskar, en kille som älskar dig,
gör mål och gör den där gesten för sin bebis.
Man kan inte låta bli.
Det var som hans dop.
Det är underbart att vara pappa.
Vi förstod. "Hörni, lyssna. Vi måste göra något annorlunda."
Sen började vi spela fotboll, och…
Farligt här! Nederländerna gör mål.
Herregud, vilken stund.
Efter 2-1 stärktes självförtroendet i laget.
Aron Winter nickar. Och det är mål!
Du vet hur det är när man känner att ett lag är på väg upp
och det andra är på väg ner.
Det gör att man börjar tro att man kan vinna matchen.
Raí ersätter Mazinho. Kom igen, Brasilien!
Raí satte en glidtackling.
Raí glidtacklar.
Han spelade hårt. Vi sa: "Ta det lugnt! Du får inte bli utvisad."
Det var ytterligare ett tecken på styrkan i truppen.
Raí kunde ha blivit förbannad. Han var lagkapten.
Inte Dunga.
Jag tänkte inte på pressen av att vara kapten.
Pressen var att inte kunna åka tillbaka till Brasilien.
Vi skulle bli dödade, särskilt efter 1990.
Så vi fokuserade på att lösa problemet.
Vi måste vinna.
Det handlade om liv och död.
Jag satte mitt högerben mot hans och la mig och fick frispark.
Han sparkade mig när jag låg ner och det blev gruff.
Han ställde upp en mur med fem man.
Branco ska slå frisparken.
Jag tänkte: "Jag slår den i hans egna hörn."
För hans sikt var delvis blockerad.
Jag tänkte: "Nu eller aldrig." Det var min chans.
Jag slog frisparken och skruvade bollen så att den gick runt muren.
Han skjuter!
Mål!
Sen firade jag och pekade på staben.
Läkaren, sjukgymnasterna, Moraci, alla.
Vi blev knäckta när de gjorde 3-2.
Det är slutsignalen.
Tack vare Brancos mål har Brasilien gått till semifinal.
Efter den vackra segern mot Nederländerna
kan vi äntligen säga med säkerhet
att vi är ett av de fyra bästa lagen.
-Hur är läget? -Hur mår du?
Nu är det fixat.
Vi klarade det. Alla skulder är betalda.
Romário säger att han gjorde målet.
-Gör han det? -Ja.
Jag tänkte: "Åh, fan." Bollen kom rakt mot mig.
Han blir arg om jag säger det.
Zagallo vill säga nåt.
Efter den här fantastiska segern vet jag att vi vinner fjärde titeln.
Bra jobbat, Artilheiro.
På toppen ena dagen och i botten den andra.
Gudomlig rättvisa, som man säger.
Branco, skulle du kalla det karriärens viktigaste mål?
Det var ett "håll käften-mål". Det täppte igen truten på många.
Fansen blir glada när man vinner.
Laget spelade bra för första gången i den här turneringen.
Jag gillade gårdagens match. Den var jättebra.
Hjälten Branco fick alla fans att äta upp sina ord.
Branco är grym.
Vi började ändra många journalisters inställning,
för de var emot oss. Så var det.
-Så Parreira gör succé? -Han börjar göra det.
Alla är överens om
att förbundskaptenen spelade en stor roll i segern.
Carlos Alberto Parreira gick från utskälld till hjälte över en natt.
Många, även jag, började tro,
när Branco gjorde Brasiliens tredje mål mot Nederländerna,
att det var möjligt.
Vi är i VM-semifinal och ett steg närmare den fjärde titeln.
Kom igen, Brasilien. Barnen räknar med er.
Alla var glada. Det laget hade...
De är bröder som jag har fått genom fotbollen.
Parreira gjorde klart för oss
att det inte bara räckte med en spelare för att vinna.
En spelare kan vinna en match,
men det krävs ett lag för att vinna VM.
Och då måste man hålla ihop.
HEJA BRASILIEN!
När var Brasilien i en VM-semifinal senast?
Jag vet inte. Jag har ingen aning.
Jag vet inte.
Jag har inte siffrorna i huvudet, men vi tar oss till final, om Gud vill.
Ingen av spelarna hade spelat en VM-semifinal.
Det var stort.
-Drömmer du om titeln, Parreira? -Nej, vi är inte i final än.
De som når finalen kan drömma om titeln.
Vi ville bli världsmästare igen.
Vinnarna av Sverige-Saudiarabien och Rumänien-Argentina
möts i kvartsfinalen,
och vinnaren får möta Brasilien i semifinalen.
Vi siktade på att gå hela vägen,
men tyvärr mötte vi Brasilien två gånger.
Parreira och försvararna studerade motståndarna, men internet fanns inte då.
De förlitade sig på bilder och rapporter.
Han visade att Sverige spelade 4-4-2.
Det var svårt att ta sig igenom dem.
Vi fick ha tålamod och jobba oss igenom
med Mazinho och Zinho för att försöka bryta igenom.
Romário och Bebeto skulle behöva bredda.
De skulle söka varandra.
Om vi gick mot kortlinjen och slog inlägg, så skulle vi göra mål.
Kom ihåg att vi klarade den svåra perioden för att vi höll ihop.
Det är viktigt. Nu kör vi, för fan!
Alla brasilianska fans stöttar oss.
Hand i hand.
Nu jävlar vinner vi!
Skjut!
Se vad de har gjort med asfalten.
De ritar och målar
en väg mot seger som är öppen för passion och glädje.
Vi behöver det här.
Landet behöver den här energikicken och vi kommer att vinna.
Brasilien mot Sverige. Spelarna håller varann i hand.
Matchen på Rose Bowl är igång.
Det är bra att spela mot Sverige, för de spelar verkligen.
Och de låter oss spela.
Jag kände redan från början att vi var under attack.
Romário får bollen.
Mazinho satsar! Mazinho missar.
Målet kom inte förrän mot slutet
när Jorginho slog in den till Romário.
Det var ett viktigt inlägg.
Jag kunde läsa spelet.
Raí, som hade kommit in i matchen, sprang mot stolpen.
Jorginho med inlägget. Han hoppar. Och det är mål! Romário!
Jag hittade Baixinho.
Han nickade ner den och Ravelli var chanslös.
Jag undviker spelare som är längre än mig.
Så det var lätt för mig att hoppa och göra mål.
Brasilien gör mål!
Det var ren glädje, för vi var i VM-final.
Matchen är avblåst.
Brasilien är i final för första gången på 24 år.
De skapade fler chanser och var värda segern.
Ja, bra.
Glädjen är stor.
Ingen lämnar arenan. Titta på firandet här!
Underbart.
Kom igen, vi klarar det. Bara en match kvar.
Brasilien är i final mot Italien, precis som 1970.
Så där, ja!
Det är den 13:e idag, för fan!
Hör här.
Jorginho, vår nummer två, sprang mot kortlinjen
och slog ett inlägg till vår nummer 11, Romário.
Elva plus två, tretton!
ITALIEN
Ja, vi kände att vi kunde bli världsmästare.
Men vi skulle möta Brasilien,
som är ett svårslaget lag.
Världsmästerskapet var kantat av med- och motgångar.
ITALIENS VM-RESA 1994
När förväntningarna är höga blir pressen stor.
Vi spelade inte bra i den första matchen.
Vilket skott. Mål!
ITALIEN 0 - 1 IRLAND
I den andra matchen, spelade vi
tio mot elva och vi var tvungna att vinna.
Jag var den första målvakten som blev utvisad.
Inlägg! Dino Baggio gör mål!
Med tio man mot elva skapade Italien ett mirakel.
Vi kunde inte vinna mot Mexiko.
Som tur var kvalificerade vi oss som bästa tredjeplacerade lag.
Här är en chans och mål!
ITALIEN 0 - 1 NIGERIA ÅTTONDELSFINAL
Jag började tänka på semestern, för vi var så gott som utslagna.
Folk hävdar att Roberto Baggio tog oss från flygplanet,
och det var precis vad som hände.
Roberto Baggio kvitterar.
Baggio levererar.
ITALIEN 2 - 1 NIGERIA ÅTTONDELSFINAL
Spaniens spelstil har aldrig passat oss, rent historiskt.
Men vår italienska kämpaglöd
hjälper oss alltid att övervinna hinder.
Det är den italienska karaktären, inte bara i fotboll.
Italien blir alltid bättre under turneringens gång.
Det är svårt att stoppa en framrusande häst.
Vi var väldigt glada med tanke på hur det hade sett ut.
Möjligheten fanns att få spela en viktig match,
som en VM-final är.
Sen blev Baggio skadad
och vi visste inte om han skulle kunna spela finalen.
Utan Baggio tappar Italien styrka, likt Brasilien utan Romário.
Två viktiga spelare i den här finalen.
DUNGA: "FINALEN ÄR MIN HÄMND"
Finalen mellan Brasilien och Italien blir en kamp mellan jättar.
Båda länderna har mystik, tradition,
kända spelare och passionerade fans.
I USA började matcherna klockan fyra, fem på eftermiddagen.
Brasilianare var ute på gatorna. De var målade och bar flaggor.
Med Ayrton Sennas död i färskt minne
och landet Brasilien i kris var landslaget folkets glädjeämne.
Även om Brasilien förlorar blir det fest för barnen.
-Vad tror ni? Kommer vi att vinna? -Ja!
-Vi blir fyrfaldiga världsmästare. -Brasilien!
Vi har väntat länge på den här dagen. Vi har väntat i 24 år.
Kör hårt, Brasilien, för vi sitter som på nålar.
Folk är här och hejar på laget.
Drygt 25 000 människor på Avenida Paulista.
Stämningen på Brasiliens buss är annorlunda än i andra lagbussar.
De visade den italienska bussen. De var allvarliga, uppklädda och stela.
I vår buss var det kaos. Alla var svettiga innan matchen.
Skjut!
Det är så vi förbereder oss för match.
Det ger en adrenalinkick som tar bort nervositeten.
Vi har en broderskap.
Det är magiskt.
Det är en brasiliansk grej. Försök inte ens förstå det.
Ricardo var killen som peppade oss.
Vi litade verkligen på honom.
Han skämtade, men han var seriös när det gällde.
Gruppen bestämmer.
Det är inte en person som bestämmer.
-Så ska vi tänka. -Fan!
Vi håller ihop,
håller varandras händer och tar med vinnarskallen ut på planen,
för vi är bäst.
Man vinner inte bara med kvalitet. Man vinner med balans, mental styrka,
viljan att vinna och osjälviskhet.
Jag minns några av våra möten.
"Vi är här för att vinna VM! Vi ska bli mästare!"
"Alla måste bidra. Ingen vinner det här ensam."
Så var det 1994 och så är det fortfarande.
Jag hade lite fjärilar i magen och laget var lite…
Det var spänt och nervöst.
Jag samlade laget.
"Vi ska tacka Gud för att vi är i final."
"Och låt mig säga några saker, en av dem är familjen."
"Låt oss tacka våra familjer och det brasilianska folket."
"Grabbar, låt oss vara som de japanska piloterna,"
"som kämpade för sitt land."
Om de hade bränsle som räckte 500 kilometer i tanken
och visste att de skulle dö när den tog slut, vad gjorde de?
"De attackerade fienden och dog för sitt land."
"Vacker historia. Det är vad vi ska göra."
"Vi ska dö, men som mästare."
Jävlar. De började gråta.
"Vi ska bli mästare! Vad kallades de där piloterna?"
Jag visste det.
Tyvärr sa jag ett annat namn.
Gör inte så.
Kawasaki, de där männen från Japan.
"Jag är ändå en död man."
Jag skrek: "Kawasaki!" Rummet blev tyst. Då bröt Romário in.
Kamikaze!
Det är kamikaze, mannen!
15.22 13 JULI 1994
"Du sa…"
"Kawasaki är en motorcykel. Vad pratar du om?"
Han blev ställd, men skrattade bort det.
Alla…
Det var avspänt. Vi…
Han brukade dra skämt. Vi…
Men när han behövde vara allvarlig, så peppade han oss.
Vi har kritiserats i 24 år. Vi ska vinna i dag.
Vi håller oss lugna och fokuserade.
-Nu kör vi. -Glöm inte det här.
Håll er lugna och fokuserade.
-Nu kör vi. -Nu kör vi.
Det var så vi gick in till matchen.
Det var här det berömda ögonblicket ägde rum.
Jag står först i ledet och Baggio tittar på mig bakifrån…
Ett tecken på respekt.
Jag hade gjort samma sak om jag var han.
Jag minns tydligt att det var fullsatt.
Det var fullsatt. Det var galet.
Brasilien!
Det var vårt sätt att ge varandra positiv energi.
Vi fortsatte att hålla varandra i hand.
Vi höll varandra i hand när vi gick ut till varje match.
Det var 50 grader, stekhett.
Men vi tänkte: "Vi håller ihop till slutet."
Brasilien är mer konsekvent, och bollen rullar på Rose Bowl.
Den stora finalen mellan Brasilien och Italien är igång.
Två historiska lag.
Dunga slår inlägg. Romário nickar!
Ett misstag kan bli förödande och då förlorar man guldet.
Mauro Silva halkar. Se upp!
Räddning.
Om Italien gjorde mål kunde vi kvittera, men det skulle bli tufft.
Jag tror att våra spelare var trötta
eftersom vägen till finalen hade varit tuff.
Vi var välorganiserade. Brasilien styrde matchen.
Bebeto skjuter!
Vi hade ett väldigt stabilt mittfält. Det var tekniskt väldigt bra.
Det är en möjlighet som fotbollsspelare får en gång i livet.
Jag tror att alla i vårt lag blev trötta i finalen.
Vårt tempo var mycket långsammare än i tidigare matcher.
Halvtid. Brasilien noll, Italien noll.
Det var en match med få målchanser.
Domaren blåser igång andra halvlek.
Kom igen, Brasilien!
Pagliuca hade haft svårt för skott från höger under säsongen.
Han släppte in flera enkla mål.
Och han höll på att tabba sig rejält.
Mauro Silva skjuter. Pagliuca tappar den!
Den träffar stolpen!
Det räddade mitt rykte,
för om vi hade förlorat med 0-1 på det målet,
så hade det inte ändat min karriär, men det hade följt med.
När folk träffar mig minns de att jag kysste stolpen,
men inte mitt misstag.
Vi visste att det skulle bli en jämn match
på grund av deras spelare.
Italien attackerar.
Baggio skjuter utanför.
Stopptid, 90 minuter, 36 grader.
Domaren vill inte riskera något.
0-0 mot Italien, ett lag som hade blivit uträknat,
men de kämpade på.
Baggio blir skadad,
men de fortsätter, med Baggio som kämpar mot smärtan.
Det var final.
Man får inte spela en VM-final varje dag.
Temperaturen stiger på Rose Bowl.
Första halvlek slutade 0-0 och andra halvlek slutade 0-0.
I förlängningen missade Brasilien chanser.
Inlägg. Det blir en målchans.
Precis förbi stolpen!
Romário skjuter. Pagliuca räddar och slår bort den.
Romário missade en målchans som han inte kunde missa.
Inlägg till Romário som är omarkerad. Utanför.
Jag missade ett av de lättaste mållägena.
Men vi hade redan missat två andra.
Jag kom in och tittade på resultattavlan.
"Jag har bara 15 minuter på mig att göra mål."
Jag drev bollen framåt och när jag kom fram mot målet...
Viola går åt vänster.
Jag tänkte på Romário.
Sista chansen. Romário skjuter.
Folk frågar mig än idag: "Varför sköt du inte själv?"
Nej, han gjorde som han skulle. Han var tvungen att passa mig.
Jag var stjärnan, målkungen. Jag skulle avgöra matchen.
Men tyvärr kunde jag inte göra mål.
Vi kunde inte avgöra matchen, så det blev straffar.
Slut på matchen.
Det är första gången som ett VM ska avgöras på straffar.
Först gången.
Och värmen gjorde det värre. Det var mycket spänning.
Jag började må illa.
Det var verkligen spänt.
Vi kunde inte stå på fötterna mot slutet.
Vi fick stå på hälarna för det sved under fötterna.
Jag minns att när förlängningen var över
kom Parreira in på planen för att prata med mig.
"Márcio, tar du första?" "Visst", sa jag.
Parreira gick mot mig, och jag tänkte: "Han väljer mig."
Det är ett stort ansvar.
Det fanns en spelare som skulle ta en straff,
men han sa: "Parreira, jag kan inte." Jag minns inte vem.
"Jag kan inte göra det, efter att ha spelat i 120 minuter."
"Mina ben är tunga som bly."
Det bästa man kan göra är att välja den som har modet.
Romário hade inte övat straffar, men sa: "Nej, jag vill ta en."
De sa: "Okej."
Jag hade slagit tre eller fyra tidigare.
"Ska du ta en, Bebeto?" Han frågade alla.
Han kom fram till mig.
Jag sa: "Jag tar en och jag vill slå den första."
Då sa han: "Nej, du tar den sista."
Nu hänger det på dig, Taffarel. Brasilien står bakom dig.
Pressen ligger på straffläggaren.
Målvakten har mycket mer att vinna.
De som slår straffarna,
tänker annorlunda än de som försöker rädda dem.
Även om du inte ska slå en straff,
stannar hjärtat och du kan inte jubla eller nåt.
Baresi skjuter… Utanför!
Kom igen, Brasilien!
Tänk på dem där hemma.
Tänk hur stressade de blir.
Pressen är enorm.
Men för målvakten är det annorlunda.
Márcio Santos gör sig redo.
Italien började med Baresi.
Baresi missade. De har inte hittat hans boll än.
Den flög ut ur arenan.
Alla håller varandra i händerna.
Spelarna står arm i arm. Hela Brasilien är enat.
Márcio Santos ska slå den.
Pagliuca räddar.
Vi blev helt förtvivlade.
Jag sköt inte utanför. Jag siktade på hans högra hörn.
Jag tycker att jag gjorde en bra räddning,
men framför allt hjälpte jag laget att komma närmare segern.
Márcio Santos, vår bästa straffskytt på träningarna, missade den första.
Det gjorde det ännu mer nervöst.
Jag missade min straff, så vi börjar om från noll.
Allt kan hända. Man måste vara förberedd.
Det är inte avgjort förrän alla straffar är lagda.
Allt kan hända.
Jag var 22 år
och det var min första straff som proffsspelare.
Albertini lägger upp.
Jag var inte lugn. Det var bara på ytan.
Ingen ansats.
Italien sätter den.
När jag satte straffen blev jag glad.
Det var en stor lättnad.
Taffarel räddar den!
Kom igen!
Romário sa: "Jag är orädd, men just då var jag livrädd."
Romário mot Pagliuca. Kom igen!
Det var väldigt jobbigt.
Allt ansvar låg på mig.
Brasilien hade inte vunnit på 24 år.
Pagliuca gör sig redo.
Man måste koncentrera sig och stänga ute allt.
Man måste låtsas att man är ensam och inte hör något.
Så var det för mig.
Höger fot! Mål!
Kom igen, Brasilien!
Han sa att han fick gåshud när bollen slog i stolpen.
Tack och lov gick bollen i mål.
Jag kände mig avslappnad och lättad, men jag visste att det inte var över.
Jag hörde att bollen slog i stolpen och trodde att den gick ut,
men den gick in.
Jag tog bollen och gick mot målet.
Jag tittade på målet och tänkte:
"Höger, vänster, höger, vänster?"
När jag kom närmare, bestämde jag mig.
Evani tar sats.
Innan jag skulle slå straffen
tänkte jag att det bästa var att skjuta hårt.
Här kommer Evani. Han skjuter den rakt i mitten!
Jag sköt bollen mitt i målet.
Målvakten slängde sig åt sidan och jag satte den.
Två mål för Italien, ett för Brasilien.
Jag var den tredje.
Nu är det Brancos tur.
VM-finalen 1994, 24 år utan guld.
Hela landet tittade.
All förväntan och allt ansvar vilade på mina axlar.
Jag menar personligen. Efter allt jag gått igenom.
Livet passerar revy.
En film om ditt liv fram till själva ögonblicket.
Familj, vänner, allt, hela landet.
Branco kliver fram.
Han backar för en lång ansats.
Han trodde nog att jag skulle skjuta hårt.
"Han måste gå tidigt för att stoppa mitt skott."
Så jag väntade in honom och slog straffen.
Det var ett galet beslut.
Men när jag kom närmare…
Jag kom närmare bollen och han rörde sig inte.
När det var två, tre steg kvar
gjorde han så här och lämnade sin vänstersida.
Dags för Branco.
Brasilien gör mål!
Jag valde instinktivt en sida och blev förvånad.
Hade jag missat,
skulle jag flytta till en ö och aldrig återvända till Brasilien.
Kom igen, Massaro!
Jag har känt Taffarel sen han började. Han sa efteråt
att han var så ivrig att rädda de första två straffarna
att han gick för tidigt.
Det misslyckades.
Sen sa han till sig själv: "Jag måste slappna av och fokusera."
Massaro har bollen. Taffarel ser fokuserad ut.
Snygg räddning av Taffarel! Kom igen, Brasilien!
Sen var det Dunga.
Jag tänkte: "Herregud, nu är det kaptenens tur. Han är oteknisk."
Kan ni föreställa er tyngden på Dungas axlar
när han gick mot straffpunkten? Det måste ha känts som en lång vandring.
Det tog lång tid.
Kom igen, Dunga. Han backar några steg.
Jag bad om en möjlighet
att få skriva om min landslagshistoria och vinna.
Jag kunde gå till historien för mitt land och ge folket glädje genom min straff.
Han springer fram och skjuter hårt. Mål!
Jag hade tränat på det. Jag var tvungen att ta den.
Jag måste träffa gaveln som målvakten inte når.
Dunga sköt i mitten. Jag trodde han skulle skjuta i hörnet.
Jag kände inte till straffskyttarna.
Det var inte som idag när man kan studera alla.
Jag kände inte till dem så det var intuition och tur.
Jag slängde mig åt fel håll.
Vi kompletterade varandra och hade respekt för varandra.
Vi ville alla göra vårt bästa och bidra till laget.
Baggio ska slå den.
Om Taffarel räddar den vinner Brasilien sin fjärde titel.
Baggio mot Taffarel.
Baggio var en straffspecialist,
men det var nervöst för alla.
Rädda den här straffen, din jävel!
Och Roberto Baggio,
en fenomenal målskytt som nästan alltid sköt lågt.
Det visar vilket tryck det är när man ska slå en straff.
Brasilien har tre. Italien har två.
Baggio.
En straff kan förändra ens liv.
Han springer fram och slår den över.
Det är över! Brasilien!
Brasilien vinner sitt fjärde VM-guld!
Vi gjorde det!
Tack, Brasilien! Vi är fyrfaldiga mästare!
"Vi är mästare!"
Det var en av de lyckligaste stunderna i mitt liv.
Fyrfaldiga mästare!
Det var en barndomsdröm som gick i uppfyllelse.
Brasilien är fyrfaldiga världsmästare!
Det är den lyckligaste stunden i mitt liv hittills.
Fotbollen är brasiliansk!
Det är officiellt!
Om nån av oss gjorde segermålet skulle han bli hjälte.
Vi vann när Baggio missade och det visade att vi vann som ett lag.
Vi kämpade, höll ihop och gjorde det för vårt folk.
Vi har kritiserat dig mycket, men du visade inre styrka.
Du är värdig din position. Tack, Parreira.
Ingen trodde på laget, men vi gjorde det.
Mod, hängivenhet och kärlek till den gula tröjan.
Och sen, för att göra stunden ännu mer känslosam,
kom spelarna in…
…med en banderoll för Ayrton Senna. Brasilien behövde verkligen den titeln.
På den stod det: "Ayrton Senna, vi körde med dig."
Ayrton Senna är för alltid en mästare i brasilianarnas hjärtan.
Spelarna hyllar honom.
"Senna, vi körde med dig."
"Det fjärde VM-guldet är vårt." Det är starkt.
När vi vann, gick vi upp där borta.
Där uppe.
Vi hämtade pokalen och firade.
Dunga, kaptenen, vände opinionen.
1990 blev han totalsågad. "Dunga-eran."
1994 lyfte han VM-pokalen.
Man blir inte mästare när man vinner, utan när man tränar och sliter.
Ja, Dunga! Lyft pokalen.
Vi är världsmästare.
Fyrfaldiga världsmästare!
Jag trodde aldrig att jag skulle lämna Bagé vid gränsen till Uruguay,
60 kilometer från Uruguay, i södra Brasilien.
Att jag skulle lämna den lilla staden och erövra världen.
Det är otroligt.
Romário gråter.
De sa att han saknade disciplin och inte tog det på allvar.
Han bevisade att de hade fel.
En seger för mina föräldrar och för de andras föräldrar.
En seger för generationen som hade gått igenom mycket på 90-talet.
Det skulle vara för evigt.
Därför sitter jag här och pratar med dig.
Jag gick nerför de långa trapporna med pokalen i handen.
Jag sa till alla: "Ni kan hålla den. Den är vår."
Det sågs över hela världen. Jag glömmer aldrig det ögonblicket.
Det är vårt landslags VM.
Vilken beslutsamhet. Vilket ögonblick.
Vilken glädje, Brasilien.
-Grattis, mästare! -I kväll blir det fest!
-En stor fest väntar på oss. -Det kan du ge dig på!
-Grattis, Mauro! -Tack.
Du var grym, Mauro!
Vi gjorde det. Vi är kvitt.
Leo, grattis, min vän!
Du gjorde det, grabben!
Ronaldinho! Bara 17 år och redan världsmästare!
Márcio, du var grym. Du är en kung.
Vi är fyrfaldiga världsmästare! Vi krossade dem!
De försökte slå oss, men Gud är rättvis.
-Grattis, Mora. -Tack för allt, Jorginho.
Det finns bara två fyrfaldiga mästare i världen: Brasilien och Zagallo!
Tack!
Fyrfaldiga världsmästare!
FYRFALDIGA FOTBOLLSVÄRLDSMÄSTARE
Kolla in den fjärde stjärnan!
"Vänner för alltid." Det är vårt motto än idag.
Vi är i Brasilien, vi är i brasilianskt luftrum.
När vi drog upp fönsterluckorna såg vi två stridsflygplan.
Två flygvapenplan eskorterade oss.
Sen…
Vi togs emot som krigshjältar.
Den första staden som vi åkte till efter VM var Recife,
för att tacka folket i Recife.
För att de var så snälla mot oss.
Det var där allt började.
Piloten sa:
"Det är en miljon människor som väntar på er där nere."
När planet började gå ner och vi såg det,
fällde jag min första glädjetår.
Vi kom tillbaka till Brasilien och såg hur galet det var.
Jag glömmer aldrig de intrycken.
Det kommer ingen som var med att göra.
Det var fantastiskt, fenomenalt.
Jag stod bredvid presidenten och tullkillen,
och en vakt kom fram.
Han kom springande och sa:
"Folk bryter sig in på flygplatsen."
Vi tittade på byggnaderna och alla gjorde…
De vaggade bebisen.
Det var glädjande att se.
De som var tio eller 15 år på den tiden kunde säga:
"Det är första gången som jag har sett Brasilien vinna VM."
Så mycket betydde det för barnen, som är landets hopp.
När vi såg glädjen tänkte vi:
"Vi hade fyra tuffa år."
"Vi tränade och offrade mycket, men det var värt det."
"Vi sprider glädje. Folk är lyckliga."
"De vill bara fira. Det är vad vi vill."
"De struntar i om de är rika eller fattiga,"
"eller vilken religion de tillhör."
"Vi är bara glada. Det förenade landet."
Ingen kan vinna en så viktig seger utan en stark grupp.
Det är kollektivt, ett samhälle, en grupp människor och ett land.
Det är kul att återuppleva allt.
Vi var ute på gatorna. Jag minns en pojke i ett träd som storgrät.
Alla tittade.
Det var en tuff tid.
Det var väldigt…
Och folk förstod.
Brasilien!
Det är ovärderligt.
Jag blir känslosam bara av att prata om det,
för det var så mäktigt.
All vår kamp var värd det.
Jag blir känslosam bara av att prata om det.
Fyrfaldiga världsmästare!
Jag firar det än i dag.
Efter allt som hade hänt, trodde vi i laget på vad vi gjorde.
Och det gjorde vi.
Vi måste återställa hoppet. Inom fotbollen och i landet.
Undertexter: Dan Jönsson