Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Bylo nebylo, než jste se narodili vy,
dokonce i dřív, než jsem se narodil já,
se zrodily filmy.
Jedním z jejich největších darů,
možná i tím úplně největším, byl smích.
Na samém počátku existovali králové komedie.
Chaplin, Keaton, Lloyd.
A jak šel čas, filmy nám zvedaly náladu, když nám ji svět okolo nás kazil.
Ve filmu i v televizi, bez ohledu na konkrétní médium,
nám smích vždy byl tím nejlepším lékem.
Někteří lidé mají talent, se kterým vyrazili z obrazovek na jeviště.
Vytvářejí postavy, díky kterým nahlédneme do svého nitra.
Hej, máš přece být můj nejlepší kámoš.
A existuje i malá hrstka lidí, kteří dokázali tohle všechno.
Je fajn být králem.
Dnes však nepůjde jenom o smích.
Vzdáme totiž hold muži plnému velkých překvapení,
který překonával omezení, aby posunul kulturu dál.
Dámy a pánové, Eddie Murphy.
AFI CENA ZA CELOŽIVOTNÍ DÍLO: EDDIE MURPHY
Dolby Theatre v Hollywoodu hostí udílení nejvyššího ocenění za přínos filmu,
ceny AFI za celoživotní dílo.
Poctou Eddiemu Murphymu vás provedou Kevin Hart, Tracy Morgan,
Eva Longoria, Chris Rock, Da’Vine Joy Randolphová, Kenan Thompson,
Stevie Wonder, Robert Townsend, Bill Burr,
Judge Reinhold, Arsenio Hall, Dave Chappelle,
Mike Myers, Martin Lawrence, Spike Lee a mnoho dalších.
A Jennifer Hudsonová vystoupí s písní z muzikálu Dreamgirls.
Dámy a pánové, Kevin Hart.
Vítejte na 51. ročníku ceny Amerického filmového institutu za celoživotní dílo.
Budeme vzdávat poctu Edwardu Reganu Murphymu.
To je jeho rodné jméno, Edward Regan Murphy.
Myslím, že bychom se na to měli podívat detailně.
„Edward“ pochází ze staroanglického jména „Eadweard“,
což znamená „ochránce bohatství“.
Že ano? Víme, že to tak je.
Eddie, s bohatstvím jsi za svou kariéru nakládal opravdu výborně.
A pak je tam „Regan“.
„Regan“ je irské jméno, které se z „Ó Riagáin“ překládá jako „dítě králů“.
Je to tak. Takže v podstatě to je bohatý král.
Zatím to sedí, no ne?
A pak tady máme „Murphyho“.
Tady se to podělalo.
Říkal jsem si: „Kdo musel koho ojet, aby…“
Kdo… Co se vlastně stalo, aby vznikl Eddie Murphy?
Měl jsem spoustu otázek, ale nehledě na konkrétní detaily
jsme zjistili to podstatné o Edwardu Reganu Murphym.
O muži, kterému říkáme Eddie.
A my mu tak říkáme, protože to je náš kámoš.
Je to náš přítel.
I vy běloši si to o něm myslíte.
Celým generacím přinesl dar smíchu.
Ale jak dneska uvidíme, nešlo jenom o smích.
Tenhle chlap dokáže všechno.
Komedii, dramata, zpěv, tanec.
A umí nadávat jak dlaždič. To mu jde.
Dokáže zahrát jakoukoli roli. On vlastně rád hraje všechny role.
Vzpomeňte si na Zamilovaného profesora, kde hrál sedm různých postav.
Ale dnes večer bude hrát tři.
Bude to tenhle chlap. Podívejte.
Jo, přesně tak.
A taky tahle osoba. Bude hrát ji.
Jo.
Jo, jo, jo.
A ještě tohohle chlapa. Ukažte ho.
Jo to jsem já. Počkat.
Hele, Eddie, upřímně ti musím říct…
Chci ti tady povědět, co jsem ti za ta léta letmo zmínil už několikrát.
V téhle branži jsi pro mě vším.
Jsem tam, kde jsem, díky práci, kterou jsi odvedl ty.
Díky tomu, žes otevíral dveře.
Jsi mi bratrem, mentorem, inspirací.
Hergot, jsi můj idol. A mám velké štěstí, že jsi mým přítelem.
Za náš vztah jsem velice vděčný.
A je mi ctí tady dneska být na tvé oslavě
a zahájit něco, co mělo přijít už dávno, večer na tvou počest od AFI
a udělení nejvyššího ocenění za přínos filmu.
Eddie Murphy.
Narodil jsem se v Brooklynu v New Yorku v nemocnici Kings County.
Ano, tu nemocnici si pamatuju dobře.
V Brooklynu jsme bydleli kousíček od kina Loew’s Gates.
Takže jsme tam chodili v jednom kuse.
Původní Planetu opic jsem poprvé viděl právě v tom kině.
Pamatuju si, že když tam pak ukázali sochu Svobody,
bylo slyšet diváky, jak udělali…
A já taky…
Pak jsme se přestěhovali na Long Island, kde byl klid. Přišlo nám to jako venkov.
A jak v boji za občanská práva Martin Luther King mluvil o vrcholku hory…
Nám tehdy přišlo, že jsme se tam dostali. Že jsme v zemi zaslíbené.
Hodně jsem koukal na telku.
I Dream of Jeannie, Gilliganův ostrov, Andy Griffith Show.
Včera jsem na ten pořad koukal a najednou si říkám: „Ty jo, víte co?
Neuvidíte v tom jediného černocha. Vůbec…“
Ani jednoho.
Proto byli šťastní a pískali si.
Protože tam nikde nebyli černoši.
V devíti letech jsem si přál břichomluveckou loutku.
Takže už jako malý jsem pomocí slov maloval obrazy,
vyprávěl příběhy a hrál různé postavy.
Došlo mi, že dokážu rozesmát plnou místnost lidí.
Jediný, kdo mě kdy trumfnul, byl můj brácha Charlie.
Vzájemně jsme se hodnotili, ale soutěživost v tom nebyla.
Prostě to k tomu patřilo a u nás doma se to dělalo.
Když jsem poprvé slyšel výstup Richarda Pryora, řekl jsem si:
„Ty jo. To budu já. Tohle budu dělat. Budu jako on.
Budu dělat to samé co on.“
Spolužákům jsem do ročenek psal: „Eddie Murphy, budoucí komik.
Teď máš pro svoje děti důkaz, žes mě znal.“
A to jsem do těch ročenek psal všem.
Asi v 17 letech jsem začal chodit do centra.
Bylo to v roce 1979 nebo 1978.
Takže jsem tam býval jediný černoch a jediný mlaďoch.
Pamatujete, jak jste při hraní zaslechli…
Zmrzka!
Jede sem se zmrzlinou!
Jede se zmrzlinou!
Mami!
Přivítejte prosím Tracyho Morgana.
Eddie Murphy je ikonou.
A taky inspirací. Pro mě i pro mnoho dalších.
Takže když jsem zjistil, že spolu budeme hrát jeden skeč
na padesátém výročí pořadu SNL,
okamžitě jsem byl nadšený.
A když jsem pak zjistil, že on v tom skeči bude hrát mě,
tak jsem si řekl: „Co to…
Panebože.
Jeden z nejlepších herců všech dob se mnou bude hrát scénu a bude hrát mě.
Bože, co když až mě bude hrát, bude vtipnější než já?“
Bez Eddieho by nebyl Axel Foley.
Ani Reggie Hammond.
Ani „Herkules, Herkules“.
Nic z toho.
Eddie Murphy proměnil filmový průmysl a vyšlapal cestu celé generaci herců.
Eddie Murphy rozesmával celý svět.
A tohle teď svět vážně, vážně, vážně…
Svět to fakt vážně potřebuje.
Hele, poslouchejte, jsem jeden z těch klikařů,
co můžou říct, že Eddie Murphy je mým přítelem.
Je to pro mě borec.
A asi je i mým biologickým otcem.
On to ví. Vždyť jako bych mu z oka vypadl.
Příteli…
Zaprvé tě mám moc rád.
A za všechny fanoušky filmů po celém světě říkám:
„Díky, Eddie Murphy.“
Je tu pořad Saturday Night Live.
S Eddiem Murphym.
Když se naskytla příležitost jít na konkurz do Saturday Night Live,
neříkal jsem si: „Jo, jdeme na to.“
Spíš jsem si řekl: „Saturday Night Live? Nějaké skeče?“
Tak jak to jde?
Není to zrovna brnkačka, Bille. Furt nás srovnávají s předchůdci.
Původní herci odešli a diváci na to říkali:
„Do hajzlu s tímhle pořadem i s váma všema!“
Šli jste si takhle po ulici a lidi řvali: „Ty jsi ze Saturday Night Live?“
„Jo.“ „Tak jdi do prdele!“
Soudce v Clevelandu rozhodl, že školní basketové týmy musí mít dva bělochy.
Spravedlivé, nebo ne? Vyjádřete se. Je tu s námi student Rahim Abdul Mohamed.
- Jak to vidíš, Rahime? - Zdarec, kámo.
Já jsem ve třeťáku na střední v Clevelandu už sedmej rok.
Když se Eddie poprvé objevil v tom pořadu, bylo šílené sledovat,
jak lidi občas párkrát tleskli, protože ho nikdo neznal.
Když se nám něco daří, hned se do toho cpete.
V šedesátkách jsme nosili vysoký boty, tak jste je hned chtěli taky.
Na začátku sedmdesátek jsme nosili copánky a vy za chvíli taky.
Teď je rok 1980 a my jsme na podpoře. Za rok na ní budete taky.
Ale když končil, lidi řvali.
Ahoj, já jsem Buckwheat. Pamatujete si mě?
…navážet se do mě, Cassiuse Claye. Dělá boxu ostudu.
Kupte si mou novou knihu s názvem Chci být štětka.
To je ale hloupý černoch.
Doma jsme měli kazetu To nejlepší z Eddieho Murphyho v SNL.
Všechny ty skeče jsem znal nazpaměť.
Vraždu Buckwheata, Jamese Browna, Ve vířivce s celebritou.
- Mám hopnout do vířivky? - Jo.
- Zpotím se? - Jo.
Mám tam hopnout?
- Jo. - Budu mokrej?
Mně se fakt hodně líbil ten skeč s panem Robertsonem.
Ahoj, kluci a holky.
Dnes jsem tu sám, ale to neznamená, že se tu můžete zdržet,
protože se brzy vrátí má žena.
Umíte říct „kráva“?
Určitě ano.
To bude dnes naše speciální slovíčko.
Jen pojďte.
KRÁVA
Nic vtipnějšího neznám.
Přivítejte prosím Gumbyho.
Gumbyho si pamatuju z dětství,
ale myslím, že jsem nechápal, proč to bylo vtipné.
Říkal jsem si: „Co přesně to má být?“
Vůbec netuším, co to mělo být, ale líbilo se mi to.
Jsem Gumby, hergot. Tak si ty srandičky nech.
Nejdřív něco zažij, pak to můžeš zkoušet.
Gumby je jenom jeden, jasný? A to jsem já.
Já jsem Gumby.
Inspirací pro Gumbyho byl můj manažer King Broder.
Mluvil takhle a říkal věci jako:
„Frank Sinatra mi do ksichtu hodil salát.
A já mu na to řekl: ‚Tak to teda ne, Franku. Já jsem King Broder.‘“
Jsem Gumby, hergot.
Takhle se mnou mluvit nebudete.
Eddie, moc jsem si přál u toho dneska být,
ale bojím se, že bych zezelenal závistí.
Ale chtěl bych ti říct,
že mi bylo ctí být ti inspirací k tomu, abys lidi rozesmával.
Fakticky.
Jo a ještě něco.
Já jsem Gumby, hergot.
Přivítejte prosím Kenana Thompsona.
Dobrý večer.
Dobrý večer, lidičky.
Je mi opravdu velkou ctí být součástí oslavy člověka,
který nejenže přinesl komedii revoluci, ale taky změnil to, čím může být.
Eddie Murphy, chlape…
Ty nejsi jenom legenda, ty jsi vzor.
Pro mě jako pro člověka, který si přál lidi rozesmávat,
Eddie nebyl jenom inspirací, ale i důkazem.
Důkazem, že do toho můžete vlítnout mladý, jít do toho naplno,
věřit si a zanechat po sobě stopu, která vydrží celá desetiletí.
Ty jo, je tady Arsenio Hall.
Celá tahle událost je šílená.
Ale já nejvíc neobdivoval tvou vtipnost, ale tvůj rozsah.
Mohl ses držet pořád stejného stylu a mít navždy vystaráno, ale tos neudělal.
Vyvíjel ses, přijímal jsi nové výzvy.
Dokonce jsi změnil, jak se směješ. Kdo tohle dělá?
Ale teď vážně.
Eddie Murphy, děkuju ti.
Děkuju za tu srandu.
Děkuju, žes celým generacím bavičů ukázal,
co všechno je možné, když se talent sejde s odvahou.
Dnešek je tvou oslavou, ale my tě vlastně oslavujeme už dlouho.
Díky.
Povíme vám něco o Eddiem. Točí totiž film s Nickem Noltem.
- Bude nám chybět. Jede do San Francisca. - Jo!
S filmy to začalo samo od sebe. Jako malého mě to nikdy nenapadlo.
48 HODIN
Byl to můj první film, ale já hned improvizoval.
A Walter Hill mi říkával, že to není komedie.
„Můžu udělat tohle?“ „Není to komedie.“
Co seš to sakra za poldu?
Víš, co jsem? Tvá nejhorší noční můra, chlape.
Jsem černoch s odznakem, takže ti můžu nakopat prdel, kdy se mi zlíbí.
Na tu scénu v baru jsem jedinkrát v životě měl učitele herectví,
protože to pro mě bylo nové.
Jak jsem říkal, rád improvizuju, tak mě třeba napadlo někoho čapnout
a on se naštval.
Režisér to stopl a ten chlap povídá: „To bych mu nedovolil.“
A já na to: „Je to jen film, chlape.“ Lidi tam fakt byli napjatí.
Ve městě je novej šerif.
A jmenuje se Reggie Hammond.
Buďte hodní. Odteď.
Nikdo nečekal, že z toho bude takhle slavná scéna.
Prostě jsme to natočili a byli jsme rádi, že to máme z krku.
ZÁMĚNA
VÁLEČNÝ VETERÁN
Já vidím! Já… Já mám zase nohy!
Vznáším obvinění v plné výši. Takoví lidé ohrožují společnost.
Vsadím se, že by byl schopen vést naši firmu stejně dobře jako tvůj Winthorpe.
- Někdo vám řekl, abyste to udělala? - A taky mi zaplatil sto babek.
Za to můžou Dukeovi. To oni.
Jsi mrtvej muž, Valentine!
A teď. Co jsou to komodity?
Komodity jsou zemědělské výrobky.
Jako káva, kterou jste měl k snídani,
obilí, ze kterého se vyrábí chléb,
vepřové, ze kterého se vyrábí slanina.
Taková, která se dává do sendvičů se slaninou a salátem.
Takhle se ve filmu podívat do kamery nebyl můj nápad.
Napadlo to Johna Landise.
Ale povím vám, co je na tom zajímavého.
Když se na diváky podíváte, vznikne pouto, protože to nikdo nedělá.
Nikdo normálně nedělá tohleto.
Když se objevil Charlie Chaplin, byl první, kdo tohle dělal.
A hned zkraje si tím vytvořil pouto s diváky.
Chaplin je nejlepší v historii, protože to dokázal bez zvuku.
Ale… Jak se vám dnes vedlo?
Jak jste nám to mohli provést po tom, co jsme pro vás udělali?
Nó, já jsem se tadyhle s Louisem vsadil.
Tvrdil, že není možný, abysme zbohatli a vy se ocitli v chudobinci.
Myslel, že to nejde. Já vyhrál.
Já prohrál.
- Jeden dolar. - Díky, Louisi.
- Až po tobě. - Jistě.
Přivítejte prosím dceru Dana Aykroyda,
Belle Aykroydovou.
Můj otec tu chtěl být, naplánoval si to, sepsal si tuhle řeč,
ale pak mu do toho vlezl život.
Takže alespoň vzkazuje…
Dobrý večer, pane.
Natočili jsme společně pořádný hit a opravdovou klasiku.
Byl to úspěch jak po finanční stránce, tak u kritiků.
Záměna je teď klasikou mezi vánočními filmy, což ocení Ježíšek.
Ten film měl dobrý scénář, skvělého režiséra Johna Landise
a k tomu talentované a oblíbené herce.
Ale Eddie, tím hlavním jsi byl ty.
To ta tvoje síla, velkolepost, talent,
schopnosti a oslňující charisma získaly tomuhle filmu místo mezi velikány.
Sekne ti to, Billy Rayi.
Děkuju.
Dobrý večer, Hollywoode.
Mám rád Elvise Presleyho.
Fakt. Ten si uznání zaslouží.
V mladí byl Elvis pěknej drsňák. Fakticky.
Byl drsnej. Zpíval jako o život.
Tak dobře, že ho vzali do filmu, i když neuměl hrát.
Řekli si: „Kašlem na to. Ať všechno odzpívá.“
Všechno, co říkal. „Elvisi, musíme vyhrát.“
Musíme vyhrát.
Elvise jsem měl hrozně rád a snažil jsem se ho napodobovat.
Ty kožené obleky, turné v autobuse, křičící fanynky.
Člověka by ani nenapadlo, že to je komediální vystoupení.
Byla to síla. Vážně jsem to přijal za své.
Zpěváky lidi z nějakýho důvodu prostě milujou.
Jednou jsem napodoboval Stevieho Wondera.
A černochům z toho úplně přeskočilo.
Chodili za mnou a ječeli: „Hej, ty sis bral do huby Stevieho Wondera?
To není k smíchu, kreténe!
To už nechci nikdy vidět. Natrhnu ti prdel!
Stevie Wonder je hudební génius.“
Přivítejte prosím Stevieho Wondera.
Taky vás miluju.
Víte, díky smíchu může být život
snesitelný.
Smysl pro humor nám umožňuje pochopit,
že úsměv může být tím nejzákladnějším spojením
s naší lidskostí.
Ať už to bylo tím jeho nakažlivým úsměvem, nebo tím ztřeštěným smíchem…
nebo tou jeho úžasnou bláznivostí.
S Eddiem jsme k sobě našli cestu, protože mě imitoval v Saturday Night Live.
Dělal si srandu ze slepce.
A rozesmál tím mě i celý svět.
A tak vzniklo celoživotní přátelství.
Mám tě strašně moc rád.
A budu tě mít rád, dokud duha hvězdy na obloze nespálí
a dokud oceán všechny hory neschvátí.
Budu tě mít rád úplně navždycky a napořád.
Bůh ti žehnej, Eddie.
Přivítejte prosím Roberta Townsenda.
Děkuju.
Byl rok 1987.
Keenen Ivory Wayans a já jsme psali náš první film Hollywoodská rošáda.
Eddie Murphy byl největší hvězdou na světě.
A každý chtěl do filmu někoho, jako je on.
„Umíte chodit jako Eddie? Umíte mluvit jako Eddie?
Jak vypadáte v koženém obleku?“
To jako fakt?
Tak jsem si koupil kožený oblek.
Tak povídám Keenenovi: „Dáme to do toho filmu.“
A Keenen na to: „On nás zná. To tam dát nemůžeme.“
„Ale on si dělá srandu ze všech. Dáme to tam.“
Tak jsem to tam dal.
A z toho filmu byl hit.
Eddie mi zavolal a řekl: „Všichni o tom filmu mluví. Kdy mi ho ukážeš?“
A já si řekl: „Panebože.“
Tak jsme pro něj připravili projekci a on dorazil s partou 15 lidí.
A jim se to moc líbilo. Popadali se za břicho.
A pak přišla ta scéna o něm.
A vedoucí castingu tam říká: „Hledáme někoho, jako je Eddie Murphy.“
A celá místnost ztichla.
Keenen sklopil hlavu a já si říkám: „A sakra.“
A někdo z jeho party povídá: „Řekli tam tvý jméno, Eddie.
Co to má bejt za hovadinu?“
A já si říkám: „Panebože.“ Všichni jsou úplně zticha.
A Eddie se najednou začal smát.
„Robe, Keenene, co jste mi to provedli? Co jste to vyvedli?“
A najednou to bylo v pohodě.
Po projekci tam Eddie seděl sám a já jsem se mu šel omluvit.
A povídám: „Hele, jestli tě ta scéna naštvala,
tak to napsal Keenen.“
Ne, řekl jsem mu pravdu.
Ale on na to: „Robe, odvedli jste fantastickou práci. Fakt fantastickou.
Hele, chystám se natočit film z vystoupení a sháním režiséra.
Nechceš to režírovat?“
„Jo.“
„Tak je to tvoje. Bude se to jmenovat Sprosťák Murphy.“
SPROSŤÁK MURPHY
Chtěl jsem být jako Richard Pryor tak moc, že jsem ho od 15 ve všem napodoboval.
A máma koukala na svýho 15letýho syna na pódiu, jak říká úplný šílenosti.
Celej můj výstup byl o kadění, protože nic jinýho jsem tehdy neuměl.
S tím jsem měl zkušenosti. Ale zněl jsem jako Pryor.
Povídal jsem: „Znáte to, jak občas kadíte na hajzlu
a voda z mísy vám cákne na prdel?
No není to k posrání? Víte, co mě štve nejvíc?
Když to hovno už napůl vyleze ven, ale pak se zas nacpe zpátky.
No ne?
Proč vás to hovno takhle škádlí? Prostě koukej vypadnout.
A taky mě pěkně štve, když tam člověk už pěkně dlouho funí
a pak vypadne malinkatý hovínko.
No ne?
Takhle malý hovno.
To mám chuť strčit si hlavu do řiti a říct: ‚Víc hoven už nebude, ty sráči?‘
A taky mě štve, když prdel nespolupracuje, zatne se a rozsekne to hovno napůl.
To člověka pěkně nasere, protože se pak budete utírat tak pět hodin.
Bude to chtít aspoň 12 rolí sracáku.
Ale nejvíc mě štve, co přijde pak.
Když se vyserete, tak máte vystaráno na celej den, ne?
Doserete, spláchnete, chvilku počkáte, ale kousek zase vyplave.
Co ten kousek jako chce?“
Přivítejte prosím Billa Burra.
Tak jak se máte? Jak to jde?
Mě pozvali v rámci pozitivní diskriminace z opačné strany.
Tohle je pro mě jako jedno velké muzeum komedie.
Sleduju ho od samého začátku.
Eddie, kdysi…
Koupil jsem si tvůj první výstup a to jsem tě ani neznal.
Měls tam růži za uchem a já tehdy poslouchal Richarda Pryora,
tak jsem si řekl: „Je to černoch, tak určitě taky bude vtipnej.“
Tak jsem si to koupil a stal jsem se tvým fanouškem.
Tohle spousta lidí neví, ale já Eddieho viděl na turné Sprosťák Murphy.
Bylo mi teprve 18 a šel jsem na něj.
Vím, že předskokanky byly Weather Girls.
Šel jsem tam se svým šéfem ze skladu a on si dal spoustu koksu
a pak si myslel, že dostane infarkt, tak chtěl, abysme odešli.
Tak mu povídám: „Eddieho si ujít nenechám, tak to holt vydrž.“
Takže…
Asi dva týdny předtím, než jsem šel na Eddieho,
jsem na stejném místě viděl Rodneyho Dangerfielda a přišli jen běloši.
Což mi nepřišlo divné, protože já jsem běloch jak poleno.
Tak jsem se díval a bylo to fajn.
A když pak měl vystoupení Eddie, všiml jsem si, že se smáli úplně všichni.
Po pár letech jsem se stal komikem a řekl si, že budu jako Eddie.
Taky vystoupím před černým publikem.
A…
Tak jsem vystoupil, řekl svoje,
a když jsem skončil, tak jsem si řekl: „Tak tohle bylo naposledy.
Černoši jsou zlí.
Ani vás nenechají dojít na pódium a už na vás pořvávají.
Prostě si to užijou s váma nebo klidně i bez vás.“
To mi tehdy došlo.
Ale…
tehdy jsem od tebe dostal lekci, která mě formovala.
Chtěl jsem rozesmát všechny.
Byl jsi pro mě úžasnou inspirací.
A těším se na další tvoje díla. Mám tě strašně rád a moc děkuju.
Rád jsem dělal s tvým bratrem Charliem. Ať je mu země lehká. Díky!
Když jsem začínal, přišla silná reakce na základě rasy.
A bylo to jiné než u Sidneyho Poitiera.
Ve filmu V Žáru noci ho běloši tolerujou.
V Policajtovi v Beverly Hills přijdu do Kalifornie a převezmu otěže.
O co kráčí?
- Jsi bezpečák? - Jo.
Tak to jde hlavně o tebe. Padej rychle pro šéfa. A fofrem.
Ty mě nech radši bejt.
Myslím si, žes nechal zabít Mikeyho.
A až to dokážu,
tak tě to bude hodně mrzet.
Proto z toho byl takový hit.
Bylo to poprvé, co lidi viděli černocha, který převzal vedení ve světě bělochů.
A ne že ho jenom tolerovali, ale musel se chovat uctivě.
Co jsem ti udělal, člověče?
- Drž hubu. - Proč na mě míříš kvérem?
- Drž hubu, nebo tě… - Změnil ses.
Dej si odstup, nebo ti to naperu do palice!
Policie. Hni se a umřeš.
Ani hnout!
Otoč se!
No vidíš, Rosewoode. Seš přece polda, nebo ne?
Přivítejte prosím Judge Reinholda.
Eddieho jsem poprvé spatřil na parkovišti u striptýzového baru za bílého dne.
Byl to první den natáčení Policajta v Beverly Hills.
Já zrovna přijel v takové staré rachotině,
co vypadala, že zrovna přistála z vesmíru.
Neměla takovou tu rezavou barvu, byla prostě fakt rezavá.
A než jsem vystoupil, uviděl jsem takové snové auto.
Bílý kabriolet Rolls-Royce Corniche s červenou kůží uvnitř.
A za volantem byl Eddie.
Chtěl jsem se přikrčit, aby mě neviděl v mém autě.
A řekl jsem si, že to ale není jen tím autem.
Sám ten chlap je legenda.
V té době. Já vám nevím…
Přišlo mi, jako by byl z jiné éry Hollywoodu.
A pak vešel do toho striptýzového baru
a společně s Martym Brestem a Danem Petriem juniorem
definoval žánr akční komedie.
Fakticky.
Kamaráde, přišli jsme oslavit tvoje umění,
ohromnou kreativitu
a z mého pohledu taky to, jak jsi o svůj dar pečoval,
protože většina z nás v osmdesátkách tápala,
ale tys měl život v pořádku
a staral ses o svůj dar, aby prospíval všem.
Mark Twain řekl, že smích je nejkratší spojnicí mezi dvěma lidmi.
Eddie, tys nás všechny hodně sblížil. Proto jsme tady.
Jsi náš Chaplin a já tě mám hrozně rád. Děkuju ti.
Je mi jednadvacet a ještě jsem nikdy nebyl mimo Zamundu.
Musím přeci poznat, co mi nabízí okolní svět.
Takže ty si chceš zasít královský oves.
Ne, to ne. Já…
Máš pravdu. Jeď. Poznej svět.
Bav se. Splň si všechny erotické touhy.
A za 40 dní se vrátíš a vezmeš si Imani.
- Ale otče… - Je to vyřízeno.
Napadlo nás to v autobusu na turné.
Já se tehdy oklepával ze zlomeného srdce a mluvil jsem o tom, jak je těžké,
když je člověk slavný, poznat dívku, co vás bude mít ráda jen kvůli vám.
- Uděláš, cokoli ti řeknu? - Ano, Výsosti.
Zaštěkej jako pes.
Chci ženu, která probudí taky můj intelekt. Ne jenom mé pudy.
A kdepak najdeš takovou ženu?
V Americe.
Dobrý den, mí sousedé!
Polib mi prdel!
Jo! Jo!
Polib mi ji taky!
Vždycky mě bavilo proměňovat se v někoho jiného.
Peter Sellers to udělal ve filmu Dr. Divnoláska.
A mě to úplně dostalo.
Mein Führer, já chodím!
A úplně nejradši to dělám tak, aby mě lidi vůbec nepoznali.
- Promiňte. - Á, to je Kunta Kinte!
Spousta lidí celé roky nevěděla, že ten starý Žid jsem byl já.
Kdo nečetl závěrečné titulky, nevěděl to.
Sugar Ray Robinson byl nejlepší boxer, co kdy žil.
Ale no tak, co Joe Louis?
Hnědý bombarďák!
To byl pořádný boxer.
To máš recht.
Ale nikdo z vás asi neslyšel o Cassiusi Clayovi.
Má pravdu. To byl pořádnej drsňák.
Arsenia jsem znal z klubů.
Když se k tomu filmu přidal, řekl jsem mu, co to obnáší.
Ani jsem se ho neptal, jestli umí hrát i jiné postavy.
Prostě jsem mu řekl, že bude i holič a tohle a tamto… Dostal make-up a hotovo.
Neříkám, že byl špatnej.
Jenom jsem ho přestal mít rád, když si změnil jméno na Muhammad Ali.
Co to má bejt?
Tak počkat, počkat.
Člověk má právo kdykoli si změnit jméno, jak mu to vyhovuje.
A jestli se někdo chce jmenovat Muhammad Ali…
Tohle je přece svobodná země.
Měl bys respektovat jeho přání a říkat mu Muhammad Ali.
Máma mu říkala Clay. Tak já taky.
Přivítejte prosím Arsenia Halla.
Děkuju.
Od samého začátku
Eddie věděl, že Cestu do Ameriky má režírovat John Landis.
Předtím Eddieho režíroval v klasice Záměna.
A John skvěle vyhovoval i mně.
Protože já měl tou dobou na kontě jenom jeden další film.
A ten režíroval Landis.
Byla to klasika s názvem Amazonky na Měsíci.
Moje sestřenka Acquanetta z Clevelandu říkala,
že AFI ten film zařadila mezi 50 nejlepších filmů všech dob.
Taky byla docela zhulená, když to řekla, ale…
U Amazonek na Měsíci jsem se na konkurz musel vrátit 17krát, než mi to dali.
Ale když máte za kamaráda Eddieho Murphyho a on Landisovi řekne,
že Semmiho by měl hrát Arsenio, tak tu roli dostanete.
Takže jsem byl nadšený.
Budu hrát pomocníka prince ze Zamundy.
Budu pracovat s kamarádem. A taky mi zaplatí.
Lepší už to být nemůže. Ale v tom mi zavolal Eddie a řekl:
„Chci, abys hrál kazatele.“
Neměl jsem s tím problém, protože můj táta byl kazatel.
A pak jsem zjistil, že Eddie chce, abych hrál
tu dámu v červeném.
V titulcích je uvedená jako extrémně ošklivá dívka.
Pak mi Eddie řekl, že mám ještě hrát holiče Morrise.
Když nás poprvé úžasný Rick Baker nalíčil,
navrhl, abychom se prošli po studiu Paramountu.
Jako ti holiči.
A promluvili si s lidma.
Tak jsme to udělali.
A nikdo nás nepoznal.
Eddie jako ten holič zkusil sbalit jednu starou dámu,
když jsme se tam procházeli, a dostal od ní číslo.
Fakt. A to to byla stará běloška.
Jo, myslela si, že Clarence je prostě starý sympatický černoch
a chtěla si s ním užít.
Bylo to šílené.
Eddie, dneska jsem tady jako tvůj kamarád,
ale taky jako tvůj fanoušek.
A kdyby tady teď byl reverend Brown z Cesty do Ameriky,
tak by asi řekl…
Milujete ho?
Milujete Eddieho Murraye?
Tak slyšíte? Milujete Eddieho Murraye?
Řeknete „Eddie Murray“?
- Eddie Murray! - Řekněte „Eddie Murray“!
Děkujeme za všechno, čím jsi nás obdařil!
Řeknete „amen“?
A než odsud odejdu a poletím zpět do Jackson Heights,
musím vám povědět ještě jednu věc.
Jestli milovat Eddieho Murraye a děkovat mu je hřích,
pak budu hříšník.
Vážení, pro dnešek hra skončila.
Odvezu toho kluka domů k jeho matce.
Moje máma je mrtvá.
Tak k tátovi.
Můj táta je taky mrtvej.
Tys je zabil?
Začínala se objevovat spousta nových černošských režisérů.
Robert Townsend, Spike Lee.
Tak jsem si řekl: „Taky budu režírovat. Zkusit to můžu.“
Magoři.
Mně se ten film líbí, ale když vyšel, kritici ho strašně strhali.
Vypadalo to, že se mi dařilo a byl jsem oblíbený,
tak si řekli: „Tak on už chce i režírovat?
Ani hovno!“ A strhali to.
Panebože, ty seš strašně milej magor, Rayi.
To mám rád.
Ty máš rád cokoli, ty starej kozle.
Redd Foxx je nejvíc přirozeně vtipný člověk, co jsem kdy potkal.
Bylo to skoro jako prokletí.
Ale fakt. Umřel přímo při natáčení pořadu, jehož jsem byl producentem.
Umíral na infarkt, ale oni mysleli, že to je fór.
Až tak byl vtipný.
Umíral a lidi se popadali za břicho.
„No tak, Redde.“ Tolikrát předtím hrál, že má infarkt.
Takže když se to stalo, lidi říkali: „Ty jsi číslo.“
A on se tam válel mrtvý.
A lidi na to: „Redde, už dost.“
UPÍR V BROOKLYNU
Zajímavé.
Kdysi už jsem byl sťat, oběšen
a také upálen.
Dokonce mě i lámali v kole, ale ještě po mně nestříleli.
Změnil bych na tom jedině svůj účes.
Ten lidi hodně odrazoval.
Černochům se to prostě nezdálo.
Když jsem se s tím ukázal, černoši říkali:
„Tak to pr. To je moc. Má moc vlasů. Každej ví, že Eddie takový vlasy nemá.
On že má mít dlouhý vlasy?“
Když potkám ženu, jsem úplný romantik,
a až si užiju, ztratím zájem, ale za to já nemůžu.
Takže vlastně přesně v momentě orgasmu z tebe veškerá romantika vystřelí ven.
Bumerang je dokonalý film. Ti nejlepší kámoši jsou hrozně vtipní.
- Ta sousedka Tisha Campbellová taky. - Hej!
A to, co se tam děje se ženami v práci.
Voilà.
Když mu Robin Givensová zlomí srdce…
Tak se předveď.
Sleduj. Jsem jako z časáku.
A dokonce je tam Halle Berry!
Jsou tam samé hvězdy.
A John Witherspoon se tam předvedl.
- Bum, bum! - Taťko, prosím tě!
Když vyšel Bumerang, lidi nadávali, protože v tom hráli jen černoši.
„Jak to, že tam nejsou běloši?“ Tohle říkali.
U vícero filmů jsem si všiml,
že humbuk okolo časem utichne a zbyde jen to dílo.
A to dílo obstojí.
Přivítejte prosím Evu Longoriu.
Dobrý večer.
Nevím, jestli to víte, ale s Eddiem jsme byli manželé.
Ve filmu.
A kdybys mě požádal, Eddie, znovu bych řekla ano.
A ano, celý svět tě miluje za to, žes nás rozesmával,
ale AFI tě dnes večer ocení za to,
žes měl ohromný vliv na vývoj kultury.
A zatímco se svět smál, tak se taky učil.
Jako například v Bumerangu.
Od filmu Chata na nebesích z roku 1943,
ve kterém hráli Ethel Watersová, Louis Armstrong a Lena Horneová,
se nestalo, že by ve filmu hráli pouze černoši.
Teda pár bělochů v Bumerangu bylo. Byl tam nějaký Francouz či co.
Ale na něj se zapomnělo.
Tenhle film ukázal, že když lidi budou mít k něčemu vzor, dokážou to taky.
Eddie tam hraje frajera Marcuse Grahama s vedoucí pozicí v marketingu.
A ten film inspiroval vznik neziskové organizace
s názvem Projekt Marcuse Grahama,
která pomáhá mladým multikulturním lidem k vedoucím pozicím v médiích a marketingu.
Tak vypadá reálný vliv.
Díky, Eddie, žes tolika umělcům prošlapal cestu a otevřel dveře.
Za to, že je díky tobě svět barevnější a žes nás vždycky rozesmával,
zvlášť když jsi pomáhal s vývojem společnosti.
Přivítejte prosím Chrise Rocka.
Nazdar!
Tak jsme přišli, Eddie.
Všechny tvoje děcka, máš jich tak 20.
Ale taky máš svoje děti mezi komiky.
Třeba Tracy Morgan, Martin Lawrence, Kevin Hart, Dave Chappelle…
Jsme… Bez tebe bychom vůbec neexistovali, víš?
A…
Lidi Eddieho dostatečně nedocenili za revoluci v herectví.
Víte vůbec, jak černoši hráli ještě před Eddiem Murphym?
Bývalo to…
Představte si, že ve filmu museli znít asi takhle: „Jsem pan Tibbs.“
Nebo…
Takže hodně přehrávali.
Nebo jak JJ říkal: „Pecka!“
Ale Eddie…
Jsi jako Brando. Jsi prostě první černoch, co byl normálně v pohodě.
Co prostě byl sám sebou. Jenom sám sebou.
V mé oblíbené historce s Eddiem jsme byli v klubu
a k němu přišla jedna běloška a řekla:
„Bože. Já ještě nikdy nepolíbila černocha.
Nikdy jsem se s černochem nelíbala.“
A Eddie tam byl se vší parádou a hromadou lidí,
měl na sobě kožené oblečení a byli tam i Prince a Rick.
A ta žena říkala: „Já ještě nikdy nepolíbila černocha.
Můžu vás políbit?“
A Eddie tam měl ochranku, podíval se na ni a řekl:
„Tak hele, nemůžete začít na samém vrcholu.
Musíte začít u černochů, co nemají ani vindru.“
Hele, chlape, mám tě rád víc, než si vůbec dovedeš představit.
Dámy a pánové, potlesk pro Eddieho Murphyho.
ZAMILOVANÝ PROFESOR
Omluvte mě, jdu na záchod.
Promiňte, madam, já vám to podám.
Dnes večer je úplněk.
Už vím, kam se schovává David Copperfield.
Sledoval jsem pořad s Geraldem Riverou a do toho pustili reklamu.
Byl tam tlustý chlap a ten se rozpadl a zbyl tam někdo menší
a pak zase, až byl ten člověk hubený.
A já si řekl: „Jo!“ A tak mě ten film napadl.
Hubenej! Jsem hubenej!
V původní verzi s Jerrym Lewisem je to slaboch a trdlo,
ze kterého se stane frajer.
Ale my mu dali fyzický problém.
A jakmile šlo o něco fyzického, všechno se tím úplně změnilo.
Hej, hej! Musíš to sníst, a ne to skalpovat.
Ale tati, všechen tuk a kalorie jsou v kůži, tak je sundám.
O čem to sakra mluvíš, Shermane?
Víte, odkud to má? Z tý pitomý televize.
Pokaždé, když ji pustíš, někdo říká: „Zhubni, dej se do formy.“
Ale já jsem ve formě. Já se cítím dobře. Úplně skvěle.
Zamilovaný profesor obsahuje můj nejoblíbenější výkon komika ve filmu.
No to je báječné sejít se s celou rodinou k pořádnému jídlu.
Spousta komiků umí dobře poslouchat.
Sledujete svět, co dává smysl všem kromě vám.
Takže si musíte poskládat, co ostatní říkají, co dělají, jak hrají.
Někdo mě volal?
Jo, jestli se jmenuješ…
Ať hraju kohokoli, třeba toho tátu,
tak ty ostatní postavy jsou tenisáky.
Vidíte, co jste způsobili? Nadělal jsem si do kalhot.
A příští den hraju matku.
A v uchu slyším to, co jsem zahrál den předtím.
Takže hraju matku a mám tam, co jsem říkal.
Mluvím s tenisákem a reaguju na včerejšek.
A další den hraju bratra, takže mám v uchu matku i otce.
A pak tam mám všechny… Asi to vypadá šíleně.
Když jsem byla mladá, měla jsem spoustu vztahů.
Když mi hezkej chlap přinesl kytky a potom mě vzal do kina,
celej večer byl príma,
vzala jsem ho k sobě a dala mu vřelý, láskyplný vztah.
Vztahy jsou krásná věc. Není se za co stydět.
Zvlášť v mládí.
- Naše babi je do větru. - Clete!
Někdy mám vztah sama se sebou.
To já taky.
Ale mami.
Přivítejte prosím Davea Chappella.
Tak jo.
Povím vám takovou málo známou věc ohledně kultury.
Platí to o mně a asi o hodně černoších.
Černoši se často bojí o své hrdiny.
Bojíme se o ně, protože tolik našich hrdinů
buď odsoudí, nebo zastřelí.
Když mi bylo 14, vyšlo vystoupení Sprosťák Murphy.
A já si ho pouštěl každý den po škole.
Jako bych šel na přednášku.
Jako bych nějak tušil, že je to pro můj život fakt důležité.
Eddie, po celý svůj život jsem tě sledoval.
Sledoval jsem tě a byls tím hrdinou, o kterého jsem se bál.
Když ses proslavil, působils osaměle.
Byls na to sám.
Měli jsme tebe, Michaela Jacksona, Ricka Jamese a Prince.
A ti všichni už nejsou mezi námi.
Ale tys to nějak přežil.
Když jsem sem dneska přišel, abych tady promluvil,
byla tu spousta mých hrdinů.
Viděl jsem Martina, Arsenia, Roberta Townsenda a lidi, co mě formovali.
I tebe, Chrisi. A řekl jsem si: „Ty vole, to je síla.“
A oni přišli vzdát čest
jedinému přeživšímu z osmdesátek,
Eddiemu Murphymu.
Když jsem dostal roli v Zamilovaném profesorovi,
měl jsem strašný strach.
A další hrdina, co tady je, Spike Lee.
Měl jsem strach z našeho setkání.
A pak jsem tě ani nepoznal. Měls kostým Shermana.
A já si řekl: „Co je to za špekouna? Mám nervy a on zaclání.“
A pak jsme točili tu scénu.
A já byl rozjetej.
„Co mám dělat?“ „Samé vtipy o tlusťoších.“
Tak říkám: „To dám.“
Tak jsem se do Eddieho pustil.
A on byl tehdy v kostýmu Shermana.
A pak začali natáčet ten pomalý detailní záběr.
A on když nasadí ten dojemný výraz… Říkal jsem si: „A sakra.
Amerika mě bude nenávidět.“
Ale je to holt práce, tak jsem pokračoval.
A pak jsem sebral odvahu improvizovat,
podíval jsem se na Jadu Pinkett a řekl: „Kdopak tady asi komu cucá kozy?“
A Eddiemu vystříkla voda z nosu.
Rozesmál jsem svého hrdinu
a mně z toho bylo do breku.
Něco ti povím, chlape.
Nedávno se dost psalo o jednom mém rozhovoru,
protože jsem řekl, že možná zas budu dělat Chappelle’s Show.
A já novináři řekl, že kdyby se zeptal před rokem, řekl bych že ne.
Chappelle’s Show se natáčela fakt těžko, ale patří mezi mé nejlepší zážitky.
A jedním z důvodů, proč to tak bylo, byl tvůj bratr Charlie.
Už to zmínil Bill,
ale Charlie nám v jednom kuse vyprávěl o tom, jak ses proslavil.
A chci ti říct, že pokaždé, když o tobě mluvil,
vždycky říkal, jak moc je na tebe hrdý.
Říkal: „Ty jo, já bráchu zbožňuju.“
A Charlie byl strašně důležitý pro všechny lidi na place.
Jednou mi dal scénář k filmu Norbit
a řekl mi: „Dám ten scénář bráchovi. Měl bys v tom hrát taky.“
A za dva dny přišel znova a řekl: „Tak nic. Bude hrát obě role.“
„Krucinál,“ povídám.
Před pár týdny mě tak napadlo se Eddiemu ozvat, jestli se můžu stavit.
Šel jsem k němu.
Netušil jsem, že to bylo den po jeho 65. narozeninách.
Venku bylo krásně.
Jeho vnoučata si hrála v bazénu.
Ječeli a smáli se. Prostě děti, čirá radost.
A já s Eddiem jsme si povídali o Charliem poprvé od jeho smrti.
Nějak nebyla příležitost si o tom promluvit dřív.
A během toho rozhovoru Eddie najednou povídá:
„Měl bys udělat filmovou verzi Chappelle’s Show nebo něco.“
A já na to: „To by bylo těžký. Dělal na tom tvůj brácha.“
Takže, Eddie, jestli do toho půjdu,
vezmi to po Charliem.
Pojďme na to, hergot.
Děkuju ti za všechno.
Dneska neslavíme jenom to,
že se neuvěřitelně povedla jedna kariéra.
Dneska slavíme celoživotní dílo.
Ta vnoučata, co si hrajou, to, že pořád vypadáš mladě a fešně,
tu nádhernou rodinu, co tady máš.
Pořád jsi tím hrdinou, kterému se chci podobat.
Děkuju ti.
Kdo vlastně jsi?
Kdo jsem? Kdože jsem?
Ochránce ztracených duší.
Jsem strašlivě silný, magický
a neporazitelný Mushu.
Tam byl ale hic…
Kdysi se za Disneyovky neplatilo. Měli jste mít prostě radost.
Je bezva hrát v Disneyovce.
A pak Robin Williams namluvil Aladina.
Ty jo, celý ten film stál na tom, jak ho namluvil.
A tehdy se všechno změnilo.
- Můžu tu zůstat? - Co?
Můžu tu s tebou zůstat, prosím?
No to víš, že…
- Vážně? - Ne.
Nemůžu zpátky. Nevíš, co to je, když jsi pro všechny nestvůra.
No, možná že víš.
Právě proto musíme zůstat spolu. Můžu zůstat? Prosím. Prosím.
Dobře, dobře.
Ale jenom na jednu noc.
Á, děkuji!
- Cos to… - Bude to legrace.
Nepůjdeme spát a budem vyprávět veselé historky z natáčení.
A ráno ti udělám vafle.
Přivítejte prosím Mikea Meyerse.
Když vám Americký filmový institut zavolá, abyste vzdali hold Eddiemu Murphymu,
tak samozřejmě řeknete ano.
A když vám řeknou, že musíte mít make-up Shreka,
tak evidentně taky řeknete ano.
Taky chtěli, abych zmínil následující fakta o filmech o Shrekovi.
Nepřišlo mi to moc vhodné, ale chtěli to po mně.
Shrek jako první vyhrál Oscara za animovaný film.
To je slušné.
Shrek je jednou z 20 nejoblíbenějších filmových sérií všech dob.
A ještě další fakt. Promiňte, ale chtěli to.
Shrek 2 byl nejvýdělečnějším filmem roku 2004.
No dobře, říkat jsem to nechtěl,
ale porazil i Harryho Pottera a Spider-Mana.
Zní to vychloubačně. Promiňte.
Jo a ještě se tady asi píše…
Nejenže je Shrek nejvýdělečnějším animákem studia DreamWorks,
ale Jeffrey Katzenberg i údajně řekl, že Shrek studio DreamWorks zachránil.
Jeffrey, nemáš zač.
Ale žádný z úspěchů filmu Shrek by se neuskutečnil bez Eddieho Murphyho.
Eddieho postava Oslíka je mistrovské dílo
stejně jako všechny ostatní postavy, které Eddie vytvořil.
Je roztomilý, vtipný, plný radosti, zranitelný a loajální.
Eddie tohle všechno skvostně spojil.
Stručně řečeno, Eddie je jedním z velikánů.
Já samozřejmě nikdy nepracoval s Charliem Chaplinem,
Alecem Guinnessem ani Peterem Sellersem.
Ale je mi obrovskou ctí, že můžu říkat a taky vyprávět svým dětem,
že jsem pracoval s Eddiem Murphym.
Eddie, gratuluju.
Jsi úžasný. Děkuju.
Se zpěvem jsem začal dřív než s komedií.
Víte, jak všichni zpívají to A, B, C, D, E, F, G…
Tuhle melodii. H, I, J, K, L, M, N, O, P.
Paní Torrescová měla tu drzost učit nás tu abecední písničku
na piano s jinou melodií.
A, B, C, D, E, F, G, H, I, J, K, L, M, N, O,
K, L, M, N, O, P, Q, K, L, M, N, O, P, Q,
R, S, T, U, V, W, X, Y a Z.
Co to má sakra bejt?
Ta postava má představovat spoustu různých lidí.
Má to být Marvin Gaye a Otis Redding.
Já tu hru viděl na Broadwayi.
Jamese „Bouřliváka“ Earlyho hrál Cleavant Derricks.
Tehdy jsem si udělal představu, jak ho hrát.
Zkus to taky.
Fakt ti to jde, no ne?
Hergot, já věděl, že to v sobě máš.
Máme tě moc rádi, Eddie. Gratuluju!
Pojďte tleskat.
Žestě, pojďte!
Pojďme oslavit legendárního Eddieho Murphyho! Tak pojďte!
Dreamettes!
Mámě tě moc rádi, Eddie. Gratuluju! Vážně jsi legenda!
Potlesk, prosím! Potlesk pro Jennifer Hudsonovou!
Rickey Minor a Dreamettes.
Máte nějaké zkušenosti s filmem?
Celkem velký, jo.
Dost velký zkušenosti.
Pravidelně si půjčuju videokazety a taky chodím
do filmovýho klubu.
Chodím tam tak jednou tejdně.
Nebo čtyřikrát za měsíc.
Ostříhal byste se?
Ano, ale radši kdyby mě ostříhal někdo jinej.
Zaslechl jsem příběhy o tom, jak lidi financují filmy jen svou kreditkou.
A přišlo mi to fakt zajímavé.
Máme tam scénu, která je asi to nejvtipnější, co jsem kdy vymyslel.
Eddie Murphy má v rámci natáčení přeběhnout dálnici
a my ho přesvědčujeme, že to půjde.
Akce!
Bože na nebesích!
To bylo skvělý!
To je holt Steve Martin. Já měl vážně štěstí, že v tom hraju.
Dolemite se jmenuju a šukání všeho, co hejbe se, miluju.
JMENUJU SE DOLEMITE
Jeho příběh je šílený.
Chtěl se stát velkou hvězdou, ale měl jenom trošku talentu.
Měl obrovský sen, ale jen špetku talentu.
Zatahej mě.
A za co jako?
- Zatahej mě. Jen mě zatahej. - Za tohle?
Jen za to trochu zatahej.
Jen trochu, ne moc silně. Ne že to sundáš.
Ty vole, to je, do prdele, paruka.
Jo, přesně tak. Všechno jen jako.
Oblečeš si pláštěnku a je z tebe superhrdina.
Svý já hodíš za hlavu a vylezeš na pódium a…
Když jsme ty filmy s Rudym Rayem Moorem sledovali v dětství,
věděli jsme, že byly hrozně nízkorozpočtové.
Bylo nám to jasné. Ale je tam toho tolik strašně vtipného.
Je to břídil, který prostě musí uspět.
Říká si, že uspěje. A taky že jo. Je to břídil, který uspěl.
Chci, abyste žili život, kterej milujete, a milovali život, kterej žijete.
Od šílenýho Atlantiku k děsivýmu Pacifiku.
Dělejte to, co nejlíp umíte.
Vystřelte do nebe, a když přijde pád, bude tam Měsíc, co chytí vás rád.
Přivítejte prosím Da’Vine Joy Randolphovou.
Eddieho Murphyho jsem poznala při natáčení Jmenuju se Dolemite.
Konkurz a přípravy byly náročné,
ale Eddie ve mně věřil.
Když se za vás zaručí někdo jako Eddie,
je to jako pasování na rytíře od krále oboru.
Ale naše spolupráce neskončila spolu s produkcí filmu.
Na tiskové turné obvykle jezdí jen herci v hlavních rolích,
ale Eddie udělal něco výjimečného.
Zařídil, abych se všeho účastnila také.
Všude nás vítalo obrovské množství fanoušků.
Síla jeho kouzla byla tak ohromující,
že ta blízkost tak velké energii mě skoro přemáhala.
Ale Eddie ani nemrkl.
Sledovala jsem, jak zvládá každé setkání s fanouškem, každý rozhovor, každý pořad
s takovou mírou laskavosti a humoru, že na to nikdy nezapomenu.
Eddie, upřímně doufám, že se od tebe budu moct učit po zbytek kariéry.
Bůh ti žehnej a děkuju.
Bylo nebylo, žil byl chlapec Henry.
PAN CHURCH
A tenhle kluk se bál v podstatě skoro všeho.
Kromě berušek.
- Berušek? - Berušek.
A jednou byl venku a uviděl tam berušku.
Rozběhl se za ní.
Scénář k tomu filmu mě rozplakal.
A já si řekl, že při čtení většinou nebrečím.
A smutné role většinou nemívám.
Prohledal skoro celý dům, ale nikde ji nenašel.
Slíbil, že odejde.
Ale žena mu nabídla, ať zůstane.
Ať zůstane s nimi.
Ty dvě toho neměly moc, ale o všechno se s ním rozdělily.
A zůstal tam?
Jo, zůstal.
A víš proč?
Poprvé v životě
byl v bezpečí.
Když tak někdy vidím herce, co se do rolí vžívají…
Když se třeba mají ve scéně rozbrečet, myslí na něco hrozného, co se jim stalo.
To já bych nemohl.
Nedokázal bych to takhle…
U mě, když se řekne „akce“, tak se takhle rozjedu…
A pak jsem to zas já.
A teď všichni zatleskejte Randymu Watsonovi.
CESTA DO AMERIKY 2
Randy Watson je tady?
A jeho kapela Sexuální čokoláda!
BLÁZNIVÁ ŠKOLKA
Hele, školku může vést každej trouba, ale děti potřebují dobrou rodinu.
A věřte, my jsme dobrá rodina.
Když máte rodinu a lásku…
VÁNOČNÍ ULIČKA
…zvládnete všechno.
Jsem na tebe hrozně moc pyšnej, Jane.
Tak půjdeme, tati?
Dobře, fajn. „Tati.“ To se mi líbí. Líbí se mi to, jo.
Mám tě rád.
Opravdu?
Musím si vzít kapesník.
DOŽIVOTÍ
Klumpovi. Stůl pro šest.
Jo, a máme hlad.
Krásné výročí.
KURÝŘI
Díky.
Objali jsme se.
Objetí, poplácání po ramenou… Jsem zas kámoši.
- Tak dělej. - Vždyť už jsme se objali.
Ale ne, jedno fakt pořádný objetí.
Hergot.
Mám vás fakt rád.
Přivítejte prosím Martina Lawrence.
Eddie, brácho, co můžu říct?
Eddie nám ukázal komedii ve stylu rockové hvězdy.
Když jsem v Kalifornii začínal,
měl jsem tu čest potkat svůj idol, Eddieho Murphyho.
Šel jsem za jeho ochrankou a zeptal se, jestli můžu za ním.
Byl jsem mladý komik. A oni řekli, že můžu.
A Eddie se tak frajersky naklonil
a já řekl: „Eddie Murphy, já jsem Martin Lawrence.
Brácho, můžu se s tebou vyfotit?“
Eddie se na mě tak frajersky podíval.
Podíval se mi do očí a řekl: „Ne.“
To byla ostuda.
Pak jsem se vyfotil s Robertem Townsendem.
A tvářil jsem se tam takhle.
Co můžu o Eddiem říct, co ještě nezaznělo a co o něm ještě nevíme?
Eddie, víš, že tě mám rád. Teď už se s ním můžu fotit, jak chci.
Když se naše děti vzaly, no ne?
Jo, je to tak.
Eddie, chci ti říct, že tě mám rád z celého srdce.
Jsi můj brácha, můj kámoš a jsi tchán mojí dcery.
Mám tě rád a Bůh ti žehnej.
Jo!
Bylo obrovské požehnání a štěstí, že jsem mohl tak dlouho točit filmy.
Úžasný. Nevěřím tomu. Díky. Nevím, co mám dělat.
Natočil jsem dobré filmy
a řekl bych, že se mi jako herci podařilo vyniknout.
Ó, Herkules, Herkules, Herkules.
Jsem se svým dílem spokojený. Nebojím se ho srovnat s kýmkoli.
Mým filmům se budou smát víc.
Ty moje budou nejvtipnější.
Gumby, Gumby, uklidni se.
Neříkej mi, ať se uklidním, hošku.
Smích je prostě to nejlepší na světě.
A to, že můžu být v téhle branži a točit filmy,
být umělcem a rozesmávat lidi,
z toho vychází veškeré moje štěstí.
Lepší to být nemůže.
Přivítejte prosím Spikea Leeho.
Já i Eddie Murphy jsme vyrůstali na ulici v brooklynském Bushwicku a Fort Greene.
Ale každý jsme kráčeli po jiné cestě.
Eddie nás rozesmával a celému národu zlepšoval náladu.
Já si vzal kameru a vyprávěl, jak by se mohl zlepšit samotný národ.
Když mi přišel e-mail s tím,
že Eddie chce,
abych tady byl,
byl jsem ohromený.
A dozvěděl jsem se datum.
Ale to ještě nevyšel rozvrh zápasů NBA.
A Knicks vyhráli!
Eddie!
Kdyby šlo o kohokoli jiného…
Jak říkala moje máma, seděl bych na prdeli přímo u toho slavného hřiště,
ale pro tebe jsem dorazil.
Na každém kroku téhle cesty zůstal Eddie sám sebou.
Rodina pro něj byla na prvním místě.
A v neposlední řadě je to taky úžasný umělec.
A ne pouze komik.
Dámy a pánové, povstaňte prosím a přivítejte příjemce
ceny Amerického filmového institutu za celoživotní dílo pro rok 2026,
mého bratra z Brooklynu, Eddieho Murphyho.
Děkuju! Spike Lee!
Tak.
Jo, tak to bylo… Prosím. Bylo to…
Dělali je vždycky v téhle velikosti?
Tahle mi přijde menší.
Co? Byly vždycky takové?
Děkuju, Spikeu.
Děkuju, brácho.
Tady Spike je taky z Brooklynu, víte to?
Ale vlastně… Já to povím, Spikeu.
Spike se v Brooklynu nenarodil…
Ale má Brooklyn v srdci.
Ráno po probuzení mi bylo hrozně úzko. Netušil jsem, jaké to tady bude.
Byl jsem z toho…
Ale ono to vůbec není… Všechno to bylo úžasné.
A nemohlo to přijít…
v lepší chvíli.
Poslední měsíc nebo dva totiž byly…
Dělo se mi toho v životě tolik.
Narodil se můj první vnuk.
A taky…
moje třetí vnučka.
A jo, zrovna mi bylo 65 let.
Mám pocit, že je to teď jedno požehnání za druhým.
Jo, je toho hodně.
A dostat tohle ocenění a ještě pořád vypadat takhle…
Protože některé lidi nechají čekat do hodně vysokého věku.
Mel Brooks to ocenění obdržel v 86 letech.
A loni Francis Ford Coppola…
Velikému Francisi Fordu Coppolovi taky bylo 86.
A mně je 65.
Jako nejstarší to myslím dostala Lillian Gishová.
Té bylo 92, že jo?
Jo.
Když si pro to ocenění přišla, byla hrozně milá a poděkovala.
Kdybyste mě nechali čekat do 92 let,
tak bych sem přišel a řekl: „Běžte všichni do hajzlu!
Všichni si naserte!“
A pak bych se vykadil na podlahu.
A oni by pak pustili tu hudbu, co pouštějí, když už máte přestat.
Ale já bych kadil dál.
Ale tomu se nám podařilo předejít tím, že mi to ocenění dali už dneska.
Jo.
Jen se tak dívám na svou rodinu, děti a nádhernou ženu.
A vidím všechny své dávné kolegy.
Je to vážně síla.
A…
je to pro mě výjimečná chvíle.
A chci poděkovat
AFI a Tedu Sarandosovi.
Tedovi za to, že tohle celé zorganizoval. Je to vážně…
Kéž byste teď tak mohli cítit a vidět to samé co já.
Je to vážně… Opravdu mě to dojalo.
Chtěl bych vám všem poděkovat za tenhle večer,
na který nikdy v životě nezapomenu.
Skoro mi ukápla slzička.
Skoro. V zákulisí se pak rozbrečím.
Bylo to vážně úžasné. Moc děkuju a mám hroznou radost. Díky.
Díky.
Humor je jako takový duch.
Takový pocit, co občas mám.
A když ten pocit přijde…
Ten slaboučký pocit někde vzadu.
Je to ta nanosekunda před tím vtipem.
Řeknete si to v hlavě nebo to uděláte
a objeví se ten pocit a vždycky to vyjde.
Když toho ducha takhle vyvoláte,
začne se dít něco vtipného.