Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Někdo je zrozen k vítězství.
Tom Brady,
LeBron James,
Joey Chestnut
a taky já.
Jmenuju se Dusty Boyd.
Ale pro většinu lidí na světě jsem Kladivoun.
Tu přezdívku mi táta dal ještě dřív než pravé jméno.
Jen tak dál, Kladivoune. Jo.
A trénoval mě jako tenisového závodního koně.
Kardio, silový trénink, přivazoval mi rakety k rukám páskou.
Můj táta nebyl jako jiní tátové.
Neučil mě číst. Učil mě pálit.
Jeď, Kladivoune!
A já lámal juniorské rekordy.
KLADIVOUN PÁLÍ TVRDĚ
Vítězné míče, esa, čistá konta. Na co si vzpomenete, to jsem měl.
A svět si toho brzy všiml.
Ne, Dave. Nepálím tvrdě.
Já pálím nejtvrději.
A ještě před maturitou
- jsem splnil sen nás obou. - Dusty!
- Stal se ze mě profík. - Tady!
DVOUHRA MUŽŮ
A to, přátelé, je můj úžasný pravdivý příběh.
Takže, má někdo nějaké dotazy?
- Jo, kdy už sakra bouchneme do míčku? - Tohle je lekce naprd.
Má někdo nějaké dotazy k té historce, co jsem teď vyprávěl?
Byla srozumitelná, ne?
Naprosto. Vlastně mám otázku já, králi.
Takhle to má vypadat. PJi, spusť.
Proč mám husí kůži, kdykoli ji znovu slyším?
- Já ji mám taky. - Podle mě
- jsi jeden z nejlepších… - Proč u svýho táty učíte devítiletý děti?
Ti srábci musejí slyšet tu historku s Andym Roddickem.
- Že jo? - Ne, ne, ne.
- Už ne. - Vero Beach Classic.
Bože!
Psal se rok 2000. Já versus Andy Roddick.
On byl větší hvězda, ale všichni se přišli podívat na mě.
Miluju tě!
ZATLUČ HO!
Párkrát jsme se potkali jako amatéři. Pokaždý jsem mu zmasíroval prdel.
- To nejde říct jinak. - To teda jde.
Ale tentokrát jsme se prvně střetli jako profíci.
- A já ho drtil. - Ano.
Jen tak dál, Kladivoune.
To je můj syn.
A tehdy se zlověstný pan Andy rozhodl hrát zákeřně.
Vzal si pauzu na záchod, aby mě rozhodil. Běžel jsem si to s ním vyříkat.
Uklouzl jsem na mokru.
- A zlikvidoval si zápěstí. - Au!
Roddicku!
A tím jsem si zlikvidoval slibnou kariéru.
- Co? - Andy Šmejdick očividně
namazal podlahu nějakou látkou.
Tudíž všechny Roddickovy profesní úspěchy,
jako výhra US Open a svatba se supermodelkou Brooklyn Decker,
vlastně náležejí Dustymu.
- Zajímavá teze. To mě nenapadlo. Asi… - Pardon.
Jakže tím jsou jeho úspěchy vaše?
Mně to taky nějak nedochází.
Asi bys měla docházet na lekce docházení.
Hustej stěr.
Víte co, už vám nic říkat nebudu. Nudíte mě. Nedokážete se ponaučit.
Tak co si pinknout?
- Jo. Konečně. Proboha! Prosím. - Ano. Prosím.
Vteřinku.
Musím něco vyřídit.
- Hej! - Omlouvám se.
- Výpomoc? - Není zač. Váš pickleballový míček.
Do smetí s ním!
Tohle je tenisový klub, dámo.
- Kreténe! - Já to slyšel.
Fajn. O to mi šlo. Proto jsem to řekla tak nahlas.
Víte co, paní Pickleballová? Dáme hru. Hry máte ráda. Hrajete pickleball.
- Vidíte ten čtvrťák? - Ano.
Dejte ho kamkoliv na kurt a já ho musím jednou ranou trefit.
Když ho trefím, dostanete celoživotní zákaz.
Když minu, na rok vám odpustím členské poplatky.
Dostanu zákaz?
To mě netrápí, protože tu členkou nejsem. Jen tu mám lekci.
Tak to opepřím.
Když minu,
přihodím tohle.
Dusty, ne. Tvýho Buicka LeSabre 1999?
Ano. Přihodím svýho Buicka LeSabre 1999 s nájezdem pod 300 000 km.
Teď mám dilema.
Už s váma nechci mluvit, ale zajímá mě, jestli ho trefíte.
Co mám dělat? Tak jo.
Hrajeme.
Kamkoli?
Kamkoli chcete.
Dávám ho sem.
Záludný. Do rohu.
Jó!
Ven! Ven! Ven!
Bože.
Sbalte si ten svůj míček.
Než odejdete. Úsměv, máte zákaz.
No jasně. To snad ne.
Jo!
Vidíš, co stojí na mé jmenovce, Dusty?
Ovšemže jo, tati.
Stojí tam: „Chuck Boyd. Prezident pro tenisovou činnost.“
Do hajzlu.
- To vypadá na dost významnýho chlapa, co? - Jo.
Nechce koukat na syna, co se obléká jako šupák, chodí pozdě
- a vyhazuje lidi z klubu. - Jo.
Problém nejsi jen ty. Celý tenhle klub se řítí do záhuby a já srovnám kormidlo.
Dnes pořádám večeři pro celé vedení i pro tebe.
- Vedení i já tam budeme. - To si piš. A neztrapníš mě.
Dorazíš včas, bez přiblblý čelenky
a s doprovodem, ať lidi vidí, že jsem nevychoval zkrachovalce.
Rozkaz.
Máš večer čas?
Promyslím to.
S ním ne!
Vezmi tu holku, co s ní chodíš. Tu hezkou.
S Marisou jsme se bohužel rozešli.
Tak se jí běž omluvit a získej ji zpět.
- Je to složitý. - Běž.
Dobře. Celou dobu se bavíme jen o mně.
Jak se vede tobě?
Už půjdu. Udělám, cos chtěl.
No tak. To dáš.
Vida, vida, vida.
Kdopak se nám to připlazil, jak jsem si myslela?
- Ne. Měním názor. Mizím. - Počkej!
- Ne, to nedám, Mariso. - Ano, dáš.
- Ne, fakt ne. - Vrať se.
Co chceš?
- Laskavost. - Fajn.
Pojď se mnou na večeři k tátovi, jakože jsme zase spolu.
Ježíši.
Vy kluci tak rádi hrajete hry, co?
Nejdřív jsem nejhorší na světě a už mě nechceš vidět.
Označils mě za „nevěrnou“.
Já tě tak označil, Mariso, protože jsi mě podvedla.
Dusty?
- Co? - Bylo to jednou.
Bylo to osmkrát.
Jo, ale s jedním klukem.
Bylo to s devíti!
Ježíši. Jseš Rain Man? Všechno si tak pamatuješ.
Hele, Mariso, udělala bys to pro mě?
- Prosím. - No tak jo.
Děkuju.
Svatá pravda.
Četli jste něco od Malcolma Gladwella?
Že Beatles byli dobří proto, že cvičili?
Z toho jsem si sedl na prdel.
Pořád na to myslím.
- Fakt? - Vážně.
- Tati, koukni, koho jsem přivedl. - Mariso.
Snad nejdeme pozdě, Chucku. Pokoušeli jsme se ti vyrobit vnuka.
Pro změnu nejdete vůbec pozdě, ty kaňoure.
Jsem kaňour.
- Nemůžu se nabažit sexu… - Jo.
…se svojí holkou.
Výborně.
- Posaďte se, prosím. - Posaď se.
- Díky moc za pozvání. - Jo.
Tenis.
Elegance.
Estetická dokonalost.
Ale tenis není jen sport.
Je to tvor z masa a kostí
a žádá si naši ochranu.
Náš kdysi hrdý národ zachvacuje epidemie.
Jmenuje se…
pickleball.
- Nový koronavirus sportovního světa. - Jo.
Dali jsme těm šaškům nejhorší kurt v klubu
jako takové preventivní opatření.
A teď ti pickleballisti chtějí víc kurtů.
Hlasování o rozšíření už moc nepozdržím.
A prohrajeme-li, virus se rozšíří nekontrolovaně.
Náš klub je jednou z posledních výsep.
Je naší odpovědností stát se vakcínou,
ať se o nich jednou úplně přestane mluvit.
I když jich bude podobné množství.
- Konec. - No teda…
- Ty jo. - Nádhera, tati.
Ta metafora seděla jak ulitá, Chucku.
Jenže když je těch kašparů tolik, co nám zbývá?
Já ti povím, co můžeme dělat, Gary. Duel.
Jako s pistolema?
Želbohu ne. S tenisovými raketami.
Cosi jsem objevil ve stanovách klubu.
Můžeme to hlasování obejít zápasovým duelem.
Každý zvolí šampiona a rozhodneme to na tenisovém kurtu.
- Povedené pravidlo. - Super.
Bože… Co se kdysi v duelech rozhodovalo?
- To, co teď, stanovy a to okolo. - Co okolo?
Prostě to okolo.
Co se smí a co ne, kdo se může stát členem a tak.
- A kdo se dřív nemohl stát členem? - Já nevím, Kris.
Je to starý klub. Nemám tu celý seznam.
To pravidlo je dobré. Teď nám pomáhá.
Ano? Dobré pravidlo.
- Neřeš to. - Ale kdo nemohl…
No jo, ale neřeš to…
- Pojďme jíst. - Jídlo.
- Dobrá. - Skvělé.
Pojďme probrat strategii.
Ti pickleballisti do duelu nasadí Skipa.
- Bože. - Takový to býval tenista, než nás zradil.
Koho postavíme proti němu?
O víkendu je turnaj klubu. Co vybrat tam?
Jo, měli bychom nasadit jeho vítěze.
To má být vtip?
Fakt sranda.
Ovšemže to odehraju já.
Ty to nebudeš.
Samozřejmě že budu. Kdo jiný?
Gary, řekl bys prosím tátovi, že jsem v klubu nejlepší hráč?
Bohužel musím jít do kuchyně zkontrolovat koláč.
- Koláč? - Jo, je třeba…
Nic osobního, synu. Jen ti nemůžeme věřit. To ví i Gene.
- Já? - Pověz mu to.
Cos říkal, Gary?
Nic neříkal.
Musím mu pomoct s tím koláčem.
- Co je tu k řešení? - Už jdu, Gary.
Já hrál na profi okruhu.
A co ti z toho zbylo?
Pár historek, jak tě utlačovali hráči, co měli opravdové výsledky.
Bože, to ale musí být pořádně velký koláč.
Každá pomoc se hodí.
Ty nejsi vítěz.
Zlato, pojď na KPR. Koláčovou pomocnou resuscitaci.
Tati, můžu ti něco říct?
- Kde je ten koláč? - Mlč!
To je směšný. Jsem tu nejlepší a ty to víš.
Dokaž to. Vyhraj ten turnaj.
Ten jsem hrál naposled jako kluk.
Je to jen banda zubařů.
Tak by to pro tebe měla být hračka. Vyhraj ten turnaj, a vyberu tě. Platí?
Jo, platí.
KLUBOVÝ TURNAJ UŽ DNES!
Jak se cítíš, králi?
Nedoceněně.
Nezdržím se.
Když vytočíte Kladivouna, z každého je hřebík.
Pěkně ty staříky drtíš, Dusty.
- Ksakru! - Jó, králi!
Sakra, sakra, sakra.
Jo. Jo.
Jo!
Máme tu mečbol. Kam to chcete?
Neile, vyber si. Je to tvůj pohřeb. Kam to chceš?
Jen už to ukonči.
A máte to, šmejdi. Král zůstává králem.
Zůstaň tam, Neile. Vypadáš unaveně, přijdu za tebou.
- Mockrát děkuju. - Mrkej na tohle.
Moje zápěstí!
Vypadá to, žes to přes tu síť nedal.
Zase to zápěstí?
Do duelu nasadím Neila.
Díky, Chucku.
- Řekls, že když vyhraju. - A taky že ti nemůžu věřit.
A opět jsi mi dal za pravdu.
Ty bláho.
Dobrá hra, kreténe.
- Takže, jsi sexuálně aktivní, Dusty? - Jo, ale spíš bych řešil to zápěstí.
Jasně, zápěstí. Zdá se, že sis znovu poranil člunkovou kost
při pokusu přeskočit síť, abys ohromil kamaráda PJe.
- Že ano? - To mám v kartě?
Ne, to mi řekl tvůj táta. Bavíme se.
Tohle ani nejsou tvoje dokumenty.
- Ale… - Ukaž.
Musím zpátky na kurt, dokázat tátovi, že je na mě spoleh.
- Co teď cítíš? Jo. - Bolest.
Zlomené to není, ale máš tam silný zánět.
Vím o sportu, co je ke kloubům šetrnější a pomohl by ti to rozhýbat.
Fakt? Pomůže mi zpět k tenisu?
- Jo. - Co je to?
- Pickleball. - Tohle je na ránu.
Poslouchej. Loni jsem si poranil rameno.
- Přísahám, ten sport mi zachránil život. - Vážně?
- Cos s ním měl? - Pokousání.
- Od zvířete? - Ne, od člověka.
Koukni, vím, že pickleball je kapku směšný,
ale je to zkratka zpět k tenisu.
A taky vážně zábava.
- Zkus to. Jednu hru. A uvidíš. - To ne.
Ale možná bys mi mohl, nevím, dát něco na bolest.
Ten typ lékaře já nejsem.
Povím ti, co udělám.
Dám ti ortézu a něco ti napíšu, jo?
- No bezva. Děkuju. - Jo.
Ale něco mi slib.
Opatrně s tím, jo?
- Díky. - Fajn.
Tenis není to jediné, od čeho si musíš dát pohov.
Žádné energické pohyby zápěstím.
- Chápu. - Jasný?
- Žádné protřepávání plechovek koly. - Jasný.
- Žádné leštění tága, jo? - Jo.
Žádné vymačkávání vlastní limonády. Jejda. Dobře?
- Mluvíš o honitbě? - Asi jo. Jejda. Co?
- Platí. - Jo?
Kolikrát týdně v průměru?
Takže mockrát. Možná to je štěstí v neštěstí.
Choď na rande se skutečnými ženami.
A ve tvé situaci není ostuda za to platit.
Myslím, že to dám.
Existuje takový web, lepkavy-med.com.
Vyhledá volný kočky v okolí. Bez závazků.
Pomůže mi to s tenisem?
Tohle tvé zápěstí dlouho nevydrží.
- Nemůžu to dělat levačkou? - Chceš…
Panejo. Na leváka. Zajímavý.
Protože to už je… fakt skoro jako od jinýho člověka.
- Tak já už půjdu. Dík za tohle. Paráda. - A pozdravuj tátu.
Budu.
- Lepkavy-med.com. - Slyšel jsem. Ahoj.
To je nějaký vtip? Tohle vydat nemůžu.
Proč ne?
Napsals mi recept na pickleball?
Jo, přišlo mi to roztomilý.
Žes s ním fakt nešel do lékárny?
Ne. Jasně že ne. Nejsem debil.
LÉKÁRNA
Jak to vypadá s tím Lepkavým medem?
Zadej můj zvací kód, a máme deset lepkavých bodů.
BIO HRÁŠEK
Tak jo.
Anonymní okno.
KURT NA PICKLEBALL V OKOLÍ
Tak jo.
AMATÉRSKÝ TURNAJ V PICKLEBALLU
Společenský turnaj?
V KOMUNITNÍM CENTRU
Pěkně ubohý.
ZAREGISTRUJTE SE!
Zaregistrovat.
KLD1V0UN
Jseš borec.
Napal to sem. Já to vyberu.
To ne.
Hele, nováček.
Novej pickloun!
Neplýtvej časem. Nesnáším lidi, co chodí pozdě.
Když chceš hrát, tak hraj. Když hrát nechceš, neregistruj se.
Kdopak se rozhodl přidat.
Frajere, kam si myslíš, že jdeš?
Jseš ten novej člen, že jo?
Hele, došlo k menšímu nedorozumění.
Jseš Dustin Boyd?
Jo, to jsem. Ale já se neregistroval…
Jseš čtvrtej do party. Jen pojď. Budeme picklámoši.
Já se registroval, ale ne na tohle. Šlo o technic…
Dost keců.
Nemyslel sis, že budeš hrát se stařenama, tak házíš zpátečku.
Ale bez tebe nás není dost. A já se přišla zapotit, frajere.
Takže já hraju s Judy, ty hraješ s Candace. Jedeme.
Ahoj, já jsem Candace.
Není to auto, kterým jsi přijel, Buick LeSabre 1999?
- Ten jsem si vždycky přála. - Ano, je. A má najeto pod 300 000 kiláků.
A hele, omlouvám se za tamto…
Za moje vykázání?
Jo, mrzí mě to.
Už mě to netrápí. Vynahraď mi to na kurtu.
- To zvládnu. - Připraveni?
Ještě chvilku.
- Předpokládám, že hraješ prvně. - Myslím, že to bude v pohodě.
Býval jsem profi tenista, pickleball mě nepálí.
- To není tenis. - Jo, pickleball. Tím hůř.
Takže ta bleděmodrá oblast je zóna zákazu volejů neboli „kuchyně“.
Tu čáru nesmíš překročit, leda…
Dámo, já lekce dávám, ne přijímám.
Jo, já tvé lekce viděla. Měli bychom si to projít.
Koukni, já nesnáším prohry.
To máme něco společnýho. Já totiž taky.
- Fajn. - Jsem nažhavená. Jdeme na to.
- Hrajeme. - Do toho.
Dělej.
- Víš, že podáváme spodem? - Cože?
- Pouze spodem. - To samozřejmě vím.
- Fajn. - Rozcvičuju se.
To bylo zřejmý.
Hraj.
Bože.
Podáváte. Ale musíte spodem.
0–0–1.
Klídek, divochu. Nemusíš pálit tak tvrdě.
Právěže musím, dámo.
To je kačer Daffy?
Ne, to je kladivo.
Protože jsem silnej.
- Tak jo. - 1–0–1.
Ber ho. Hezky.
- Hezky. - Bum!
Mám. Mám!
Jo!
Máte nějaký vtípky na tohle, dámy?
Popravdě ano.
Byl jsi nohou v kuchyni.
Přesněji řečeno celým tělem.
Bod pro ně.
Míváme průpovídky jako:
„Hele, dones mi svačinku, když už tam jseš.“ Nebo…
Když tam jseš, umyj nádobí, šmejde. Když tam jseš, umyj nádobí.
Když tam jseš, umyj nádobí, šmejde.
- Umyj nádobí, šmejde. - Šmejde.
- Když tam jseš, umyj nádobí. - To říká hlavně Gail.
Někdy taky říkávám: „Kde je nůž na máslo?“
Protože někdy zajdeš do kuchyně, vezmeš si kousek másla
a vezmeš si muffin,
sedneš si na svůj oblíbený gauč, pustíš si svůj oblíbený televizní pořad,
sklopíš zrak, dáš si muffin a kousek másla a…
Jo, chápu. Stačí. Stačí.
Šmejde, umyj to nádobí.
- Neříkej mi šmejde. - Šmejde.
- Tak nelez do kuchyně. - Fajn!
- Síť! - Ale ne!
Nemusíš do toho tak třískat.
Do hajzlu!
Děláš pokroky, Dusty!
On to fakt nechápe?
- Naprd. - Ty do tý sítě uděláš díru!
Nechápe. Nechápe, nechápe.
Ten byl dlouhej. Parádní úder!
To byl parádní úder.
Co to mělo být, kámo? Homerun!
Je uvnitř. Je uvnitř.
Ten šel ven!
Nešel ven. Šel dovnitř!
Trefil čáru! Šel dovnitř!
Jseš slepá? Šel jasně dovnitř!
Ale šel ven.
Já tu ženskou zabiju!
- Tak podávej. - Moment.
- Co? Jsem v pohodě. - Vychladni. Dvě vteřinky.
- Ty vychladni. - Budeš hrát líp.
Jo!
Sežer si to, dámo!
Přestaň pálit tak tvrdě. No tak, gameball.
Jo, já vím. Jo, chápu.
- Potřebujeme to. - To půjde.
- Tohle není možný. - Gameball.
Neuvěřitelný.
Jsem o tolik lepší.
Máš to.
Hezky.
- Mám ho. - Vrať se!
Dink!
- Jo! Jo! - Řeklas mi dink? Jakože jsem trouba?
Řeklas mi dink? Jestli je někdo tupej dink, tak ty, Gail!
Hra pro nás, kotě!
Máš dink napsaný na čele! Já dink nejsem!
- Dusty. - Co? Říká mi dink!
Jasně. Dink znamená kraťas, je to název toho úderu.
- Já vím! Řekla mi dink… - Ne, že jseš dink!
- Řekla mi tak! - Myslela ten úder!
Já vím, krátkýmu úderu se říká dink. Vždyť to říkám!
- Klídek! Každý vidí, jak vyšiluješ! - Ty se zklidni.
- Neuneseš prohru! - Nikdo si nemyslí, že vyšiluju.
- Myslí si to někdo? - Neuneseš prohru!
- Všichni… - Říkají „ne“!
Já tu blbou hru nenávidím! Mizím!
- Hele, kluku! - Co?
Dáme odvetu?
Ano, tu šanci bych uvítal.
Poražený platí oběd!
Gracias.
Když jsem vstávala,
ani ve snu by mě nenapadlo, že mi koupí tacos Harry Styles.
- Harry Styles. - No já nevím.
Podle mě má trochu něco z Chalameta.
Říkají ti to pořád?
Že vypadám jako Chalamet?
Zatím nikdy.
- Odkud se znáte? Co jste za partu? - Já dělávala Gail asistentku.
Byla významnou právničkou až do toho „incidentu“.
- Šlo o nedorozumění. - Praštila policajta.
Já nevěděla, že je policajt.
Byl v uniformě.
Hele, na čí jseš straně?
Toho policajta, což jsem řekla i soudu.
Ty taky děláš s nima?
Já jsem nováček. Jen kámoška z pickleballu.
Jeden z tisíce koníčků, na něž se dala, když se rozvedla a zbláznila.
- Nezbláznila! - Jo, zbláznila.
Prošla jsem klasickými stadii rozchodu,
kterými v jistém období projde každá žena.
- Koupila si obřího hada. - Obřího hada?
Chtěla jsem být jedna z těch lidí s hadem kolem krku, co potkáš v samoobsluze.
Jak se to osvědčilo?
Vůbec ne dobře.
Jo, to věřím.
- Co? - Tak fajn.
Víte co? Bylo to vážně bizarní,
- ale já si to užil. - Sranda.
Děkuju za hru, ale musím frčet.
- Díky moc. - Počkej. Nehodil bys mě domů?
Nehodí tě kámošky?
- Já přišla pěšky. - Já přijela na skútru.
Kdo bude dřív u buicku.
Tak jo.
Ale musíme si to zopakovat. Že prohraješ a koupíš nám tacos.
To je pohled!
Děkuju!
Měl bys hrát zas.
Mohl bys být skvělý pickleballista.
Pickleballista? Díky, nechci.
Proč? Jen proto, že to má blbej název, vypadá to hloupě
a většina hráčů je z formy a nikdy nesportovala?
Ano, přesně z těch důvodů.
Ale právě proto bychom mohli dominovat, Dusty.
Mohli bychom je totálně zmasakrovat.
Není to pro mě. Je to až moc bizarní.
Fajn, chápu.
Ty jo. Nemůžu uvěřit, že bys vsadil takový fáro.
- Tak jo. Tak jo. - Je to krasavec.
- Má tu zapalovač… - Tak jo.
- …kazeťák, ruční polohování. - Jo.
Páni!
Jsme tu.
Tady?
- Jo. - Fajn.
No tak díky za odvoz.
Hele, dej mi svůj telefon.
Na co?
Šup.
Co to děláš?
Teď máš moje číslo, kdybys změnil názor a chtěl jsi se mnou hrát pickleball.
- Ještě jednou dík. - Za málo.
Pamatuj, Dusty, mohli bychom dominovat.
Masakr!
Proč jsme museli jet 45 minut do sportovní prodejny?
Totéž mají i v profi krámě.
Lepší výběr. A taky si myslím, že spolu netrávíme dost času.
Jo, to si říkám taky.
Tady to je.
Koukej na to. Pickleball.
Taková debilita.
Představ si, kdybych si jednu koupil
jako fór na prodavače nebo tak něco.
Ani nevím, kdy se smát.
- Představ si to. - Jo.
- Jsem to já, ale kupuju si… - Jo.
No bezva, mají to.
Tuhle pálku, ale s naprosto kamenným výrazem.
Teď mi to došlo.
Takový alternativní komediální styl…
- Nakráčet… - …jako Andy Kaufman.
Ale já si ji fakt koupím a odnesu.
Dej mi jen vteřinku, ať zjistím, která je nejsrandovnější.
- No jo. - To je Andy!
Ta je nejsrandovnější. Takže…
Dusty, koukej.
To je ten vůl Roddick.
- Andy! - Ahoj Andy.
Jak je? Těší mě.
Víš, co uděláme jako vtip?
Vyplížíme se odsud a proklouzneme zadem.
Dost vtipkování, Dusty.
- Hele, jak se naparuje. - Jo.
- Musíme ho vyprudit. - Rád bych.
Moc nás zdržela ta tvá přiblblá lumpárna.
Není čas. Máme ještě práci.
To musíš! Ty tady děláš přelomový komický vystoupení.
Zatímco on je nucenej podepisovat nějakou knížku jako břídil.
To je jeho kniha. Napsal ji on. Není to…
- Měla by být tvoje. - Souhlas.
Jsou to tvé historky. Tys vyhrál Open.
Nádech. Nezačni… PJi, vím, že jsi…
- Ty, Roddicku! - Ne!
Andy! Čau brácho.
Dusty. Dusty Boyd. Kladivoun.
- A jo. Chuckův syn. Jo. - Chuckův syn.
- Rád tě vidím. - I já. To už je let.
Jak se má táta? Pořád je v tom klubu?
Vlastně jsme v tom klubu oba.
- Děláš pro něj? - Ne, dělám s ním. Řídíme to tam společně.
Proč máš na tričku „instruktor tenisu“?
To neznělo jako prosba o odpuštění, Andy.
- Zpomal. - Nezkusíš to znovu?
O čem to mluví?
- O turnaji Vero Beach Classic 2000. - Ten frajer tě měl na lopatě.
Ročník 2000 jsem vyhrál. A kdo je frajer?
- On! - Nejsem.
Promiň, jsem úplně mimo.
Čím jsi namazal tu podlahu? Vazelínou? Olejem?
Je třetí, hrozivější možnost?
- Jsem zmatenej. - Kamarád je jen trochu nabuzenej.
Lháři. Tím prolhaným jazykem líbáš Brooklyn Decker?
Jo. Má to ráda. Ale já nelžu.
- No, rád jsem tě viděl. - I já.
- Pozdravuj tátu. - Budu. Těšilo mě.
- Gratuluju ke knize. - Dík.
Dusty, uvědomil jsem si, že jsi ke mně nebyl upřímný.
- Je ještě větší zmetek, než jsi říkal. - Jo.
Jo. Díky, PJi.
- Je totálně prolhanej. - Jo.
K vzteku, co?
K naštvání.
Souhlas.
KLADIVOUN VS. ANDY – NEPOUŠTĚT!
Dva slibní mladí hráči.
Boyd dominoval juniorům svým silným podáním,
ale zopakuje to i na profi úrovni?
Panejo, teď to teda nezopakoval,
ale možná měl Roddick jen štěstí v načasování.
No tak nakonec štěstí neměl.
Roddick je zřejmě mnohem lepší tenista.
Teď musí být těžké
mít za trenéra tátu.
V takových chvílích jsem rád, že jsem vyrůstal bez otce.
To ne.
- Ne, ne, ne. - Dělej.
Boyd snad utíká z kurtu?
Možná má nějaký zdravotní problém,
nebo po všem tom humbuku okolo už ten tlak neunesl.
Je obtížné tohle sledovat při debutu.
JSOU NA TĚCH KURTECH SVĚTLA?
Tak jo, mečbol.
Si piš.
Já tě dostanu.
Pořád to v sobě mám! Jo!
Snadnější by bylo vyhrát to dinkem.
To se nestane. Ne.
S přehledem nejlepší zápas
proti o tři dekády starší ženě, co jsem tě viděla hrát.
Jo, s přehledem.
- Jo! Ano! - Jseš na sebe tak hrdej.
Poslední dobou moc nevyhrávám.
- Smutný. - Dobrej pocit.
No jo. Já taky ne.
- Každej bod se počítá. Na zdraví. - Jo, to si piš.
Bože. Jedenáct zmeškaných hovorů od bývalýho.
Jedenáct?
Neptej se. Nechci o tom mluvit.
Rozumím.
Každý rok spolu chodíme na jednu akci
a on volá, jestli na ni může vzít svou novou přítelkyni.
Mrcha jedna.
Ne, ona je ve skutečnosti moc milá.
- Fakt? Tak to je super. - Ta padesátiletá baba mě tak sere.
Popravdě nevím, co chceš slyšet.
- Já vím, je to matoucí. - Jo.
Má se to takhle.
Když jsem já opustila jeho, myslela jsem, že vítězka rozvodu
- budu já. - Jasně.
Ale teď se s ní všude předvádí a já jsem pořád sama.
- Takže se tam samozřejmě… - To zabolí.
…nemůžu ukázat.
- Takže tam nepůjdeš. - Ne.
- To je naprd. - Jo.
- Ale proč jsi ho opustila? - Choval se jako děcko. Neměl ambice.
Neměl moc přátel, jen jednoho podivína,
který mu na všechno říkal jen „ano, ano, ano“.
Takovej patolízal.
A pořád vyprávěl děsně nudný historky z dob svý největší slávy.
To nezní tak hrozně.
Pravdou je,
že s tímhle vším bych se vyrovnala, jen kdyby mi byl oporou.
Hej, vy dva! Budete celou noc blokovat kurt a klábosit,
nebo si střihnete pickleball?
Střihneme si pickleball!
- Nevadí ti to? - Ne.
- Budeme partneři. - Jo.
- Jdeme na to. - Co jsou vůbec zač?
Jó!
S těma už to nevydržím ani vteřinu.
- Tak jo, jsou uhekaný. - Co?
- Myslíš? - Proti podobným už jsem hrála
a jediný způsob, jak je porazit, je přehekat je.
Nebo je porazit coby lepší hráči, což jsme.
Ne, to by nezabralo. Musí to být po mém.
Hekej se mnou, Dusty.
A čím erotičtěji, tím líp.
Můžete vymýšlet strategie do aleluja, ale nepomůže vám to.
Jo, každej má plán, dokud nedostane do huby.
- Hrajeme. - Jo.
Takže naplno, jo?
Jo.
Bože.
Bezva.
Ay, papi!
Bože!
- Jo! - Jo!
A co takhle? Když zakřičím „výměna“, tak se vyměníme.
Nemuseli bychom se tolik měnit, kdybys nehrál jak kokot.
- Ale no tak. - Přiznej, že to byla zábava!
Candace, byla to bomba!
- Viď? - A výhra!
- My vyhráli! - Tys vyhrála!
- Tys vyhrál! - My oba.
Hele, myslím, že bys měla jít na tu akci.
- Kam? - Na tu s tvým bývalým
a jeho novou přítelkyní.
Měla bys jít.
- Ne. - Co to je?
Charitativní večer v mém oblíbeném country baru.
To klidně vynech. Country hudba je děs.
Candace!
Moc se omlouvám. Nevím, co to do mě vjelo.
- Já… - Povím ti to.
- Dalas mi facku! - Ano. Ale nevím proč.
Řekl jsem, že country je děs.
Co se to tu děje?
Řekl jsi něco, co se mě dotklo, protože jsem na to hodně citlivá.
- Fakt? - Ano! Je to problém.
Fanoušci country, co nežijou na Jihu,
s tímhle mají hrozné potíže.
Čelí spoustě přesně takových předsudků.
Je to vážný problém.
Větší ujetost jsem neslyšel.
Hele, dej mi mobil.
Dělej, dej mi ho.
Co s ním chceš dělat?
Dávám ti tam playlist. Budeš nadšenej.
- Co to je? - „Klasika pro kovbojky.“
„Klasiku pro kovbojky“ poslouchat nebudu… Prosím.
- Já myslím, že budeš. - Ne, to…
Co?
- Povím ti tajemství. - Co?
Mám na tebe otázku. Nemůžu tomu přijít na kloub.
Jsou sourozenci, nebo pár?
- To nedokážu posoudit. - Viď?
- Sourozenci se takhle nechovaj. - Šílený.
- Zeptám se jich. Musím. - To nesmíš.
- Neusnu… - Bude mi trapně.
- Promiňte! - Ne!
Pár, nebo sourozenci?
- Partneři. - Partneři.
Ještě hůř. Vypadneme odsud.
Pickleball je budoucnost klubu, Chucku. A jako samozvaný šéf výboru pro pickleball
jsem nucen na tebe tlačit ohledně data hlasování o rozšíření.
Potřebujeme víc kurtů.
Mám plno jiných starostí, Skipe.
Víš, že jsme přišli o dodavatele papírových pohárků k pítku?
To mě moc mrzí. Tohle jsem nevěděl.
Protože ses nezeptal.
Můžu s těmi kelímky pomoct?
Udělals dost. Po usrknutí je zmuchláš. Všichni to víme. Jsi marnotratný čuník.
No, ten čuník si obvykle nosí láhev z domova.
Obvykle, ale ne vždycky.
Tak víš co? Hlasování o rozšíření vyvolám tento pátek.
Mockrát děkuju.
A zapracuju na tom mrhání. Budu srkat a používat znovu.
Už žádné muchlání.
- Čau. - Čau.
Buch.
To bych neudělal.
Co ten kretén chtěl? Další pohárky?
Děsnej čuník.
Jdu ti říct, že s tím zápěstím to vypadá moc dobře.
Podle doktora se to zahojí a budu moct hrát důležité zápasy.
To není nutné. Máme Neila.
Jasně, kvůli tomu zápěstí. Ale jak říkám, cítím se fit.
A jsem flexibilní, kdybys třeba chtěl nejlepšího hráče.
- Hráče, co vyhrál. - Nepotřebuju hráče, co vyhrál,
- ale hráče, co vyhraje. - Chucku! Mám ji! Čau.
Jen abys viděl, že ji dnes mám.
Jako plivnutí do moře, Skipe.
Děsnej debil.
On si snad myslí, že když plivne do moře, hladina stoupne. Jak jsi říkal.
Protože plivnutí do moře nic neovlivní.
Tak jo, musím frčet.
Dám vědět, co to zápěstí.
Nemusíš.
Možná jsem se přeslechl. Řekls, že mě máš rád?
Jen tě škádlím, ty blázínku.
Nebo jsi to řekl?
KLASIKA PRO KOVBOJKY POSLOUCHÁŠ TO?
NE. A ANI TO NEMÁM V PLÁNU.
FAJN. DÁM TI POKOJ.
Jo!
Viděls to, Dusty?
Neuvěřitelný.
A CO TEĎ? POSLOUCHÁŠ TEĎ?
POŘÁD NE.
Ano! Ano!
NO DOBŘE… ALE BUDEŠ.
Co to provádíš s tím telefonem? Natáčíš mě?
PŘEHRÁT
Nahraj to na snapchat.
Osm let starý.
Pár rákosových prutů. Sedíme u potoka.
Vlasce ve vodě, pozorujeme splávky.
Sledujeme, jak zapadá rudé slunce.
Máma na verandě křičí: „Jídlo je teplé. Pojďte se najíst.“
My zakřičeli: „Ještě pět minut.“
Čas letí, nedá se zastavit.
Kéž bych měl ještě pár doušků těch starých, dobrých časů.
- Ale ty pomíjejí. - Ale ty pomíjejí.
Plynou dál jakoby nic.
- Chci zastavit ty chvíle. - Chci zastavit ty chvíle.
- Tak rád bych. - Tak rád bych.
A získal ještě pět minut…
Nežádá tak moc.
Osmnáct, vrátil jsem helmu
a došel na středovou čáru…
POSLOUCHÁŠ, VIĎ?
TA PÍSEŇ VYPRÁVÍ PŘÍBĚH!
Nakonec…
…jsme prohráli 10:9…
Je to o trenérovi.
TO TY NEJLEPŠÍ VŽDY
Budu si muset koupit lístek.
- Nemůžeš mi dát ještě pět minut? - Ještě pět minut…
Díky, že jste dnes přišli.
Máš slovo, Čuníku.
Jak všichni víte, žádáme jen o dva kurty na pickleball.
ROZPRAVA K HLASOVÁNÍ
Můj proslov bude drobný a milý, stejně jako já.
Kurt na pickleball, na kterém hrajeme teď,
kurt 16, je naprosto nepřijatelný.
PROBLÉMY KURTU 16
Jihovýchodní ohrazení je moc blízko,
roh základní čáry je křivý a popraskaný. Pickleballisti mi dají za pravdu,
že to kapající pítko zanechává kluzkou kaluž u sloupku sítě.
- Fajn. Hotovo? - Ještě pár věcí.
Na domě se mi objevilo graffiti.
S textem „chcípni, ty pickledebile“.
- Pickledebile. - Pickledebile.
P, kdo chce hrát pickleball?
I já ho chci hrát.
C, co nevidět na pickleballovém kurtu.
K, ty nové kraťasy mi děsně seknou.
Kdo dnes hraje pickleball?
Držitel Oscara Jamie Foxx.
Tay Tay.
Tenis hráli Lyle a Erik Menendezovi v den, kdy zavraždili své rodiče.
Potřebujeme ty kurty na pickleball,
abychom už nikdy neměli další bratry Menendezovy.
- Tak jo. Je to vše? - Jo.
Pár zajímavých postřehů, Skipe.
- Můžeme přejít rovnou k hlasování? - Hlasování ani nebude nutné.
Víme, že hlasů máte dost, a nezáleží na tom.
- Co? Slíbils to. - Gary rozdá
výňatek ze stanov klubu. Pravidla jsou pravidla, Skipe.
A v souladu s nimi iniciuji souboj, duel.
K čemu ta 90minutová prezentace? Chystal jsem ji 14 dní.
Já to asi zapomněl zmínit.
- Jej. - Jako ty,
když zapomínáš denně nosit láhev s vodou.
Každá strana si musí zvolit šampiona.
- Za tenis navrhujeme Neila. - Nebo kohokoli. Nemusíme vybrat teď.
Můžeme, protože víme, koho vybíráme.
Já vím, ale nemusíme, moje rekonvalescence je značně urychlená.
Je rozhodnuto. Nehraje to roli.
Jo, ale myslím…
Schůze je ukončena.
Všem vám děkuji.
- To bylo úžasný. - Ne. Ani mě to nezajímá.
- Rázné. - Inspirativní.
Geniální odklepání.
Kladívko mě rozsekalo.
- Haló. - Čau.
- Čau. Jak to šlo? - Ta schůze?
No báječně.
Vážně naprosto báječně.
Bezva. To ráda slyším.
Jo.
Mimo jiné mě táta opět ponížil.
Tentokrát před všemi členy klubu.
Proboha. To mě mrzí. To je strašný.
Jo, ale už dost o mně.
Neměla bys náhodou náladu na noční pickleball?
Teď večer? Ne. Ne.
Už jsem dost utahaná.
Chtěla jsem zůstat doma a pustit si film nebo tak něco.
Jasný. I já jsem utahanej. Taky jsem chtěl kouknout na film.
Co si pustíš?
No, ani nevím.
Na TCM dávají Absolventa.
Řeklas „Absolventa“?
Jo.
Zrovna jsem viděl trailer.
Viděls trailer na Absolventa?
Vypadalo to parádně.
Říkal jsem si, že bych si ho pustil, ale nemám TCM.
Dusty, jestli se chceš přijít dívat ke mně, tak klidně.
Ale je dost pozdě.
No jo. Taky mám ještě dost práce.
Mám toho až nad hlavu, ale jseš dobrá kámoška.
Přijdeš mi osamělá. Už jedu.
Proboha.
Tak co, požádal tvůj táta o virbl a pak řekl: „Kdokoli, jen ne můj syn?“
Nechci o tom mluvit.
- Proto jsem tady. - Dobře.
Když už tu jsi, můžu znát tvůj názor na jednu věc?
Jo. O co jde?
Dala jsem na tebe a jdu na tu tancovačku.
Skvělý.
Já vím, ale zajímá mě názor chlapa na můj vzhled,
protože chci, aby si Mitch rval vlasy, až mě uvidí.
No tak ukaž.
- Tak jo! Tak jo. - Jsem zvědavej.
Děkuju. Děkuju.
Obléknu si to.
Jo. Máš to tu moc pěkný.
Díky moc.
Je tu dost věcí.
- Tak ty děláš keramiku? - Jo.
Další z mých koníčků.
To je dóza na sušenky.
- Tohle je fakt dóza na sušenky? - Jo.
Kvůli těm promáčklinám se do ní sotva nějaký vejdou.
Já vím, ale je šikovná, když se snažíš moc nejíst.
- Dietní dóza na sušenky. - Jo!
Paráda, Candace.
Neměla jsem je v plánu. Prostě vznikly.
Je to vidět.
Když se ti tak líbí, vezmi si ji.
Díky, ale už jich mám spoustu.
Co ty a koníčky, Dusty?
Jen tenis, řekl bych.
To je spíš sport, ale…
Evidentně ho máš fakt rád.
Rozhodně jsem ho měl rád jako kluk.
Aspoň jsem fakt rád trávil čas s tátou.
Jo, bylo to fajn. Vážně ve mě věřil.
Byl to úžasnej pocit.
Investoval do mě všechno a pak…
jsem to pohnojil.
Řekla bych, že to pohnojil i on.
Ty, Candace?
- Jo? - To jsi ty v těch svatebních šatech?
Ne, schovala jsem si svatební fotku jiné podobné ženy.
Ty kráso.
Co ty na to?
Jseš fakt kočka.
Jo tak bezva.
- Vylekals mě. - Ne.
Hele, co jsem našla ve skříni.
Kdybys náhodou sháněl kovbojskej klobouk, je tvůj.
Patřil Mitchovi.
- Jak vypadám? - Sekne ti.
- Podívej. - Fakt?
- Jo. - No paráda.
- Koukej na nás. - Jsme rozkošní.
To jsme, viď?
- Už začne ten film. - A jo. Jdeme na něj.
Paní Robinsonová, svádíte mě.
Tohle je úžasnej film.
- Já vím. - To by měla být úplná klasika.
- Taky že je. - Fakt je?
- No jo. - Zaslouženě.
- Přijdeš mi rozhozený. - Ale ne, jen mám obavy o svou budoucnost.
Myslím, že ten kluk s tím frňákem by mohl udělat velkou kariéru.
Dusty, to je Dustin Hoffman.
Je mu osmdesát.
Vypadá báječně.
Jede po tom mostě špatným směrem. Já na tom samým mostě byl.
Dá se po něm jez…
Tohle je renonc. Nemůže…
Dobrá. Jo.
Uložíme tě.
Copak, šéfe?
Můžu mluvit na rovinu?
To bych si přál.
Podívej, PJi,
potýkám se s dost komplikovaným problémem
v knize, kterou teď píšu.
To mě nepřekvapuje. Máš na to mozek.
- Jak se jmenuje? - Ta kniha?
Jo.
Němá čepel.
- Senzační. Tu si přečtu. - Jo.
Předobjednám ji. Povídej.
Hlavní bojovník Puzimbus je součástí kmene,
do něhož patřil vždycky.
Začne se stýkat s jiným kmenem, který vždy měl za nepřátelský.
Slušnej zvrat! Úplně jako bych v té knize právě byl.
Mám tep jak hrom.
Vede takovej dvojí život. Chce se s tím novým kmenem stýkat,
protože ho má rád, ale taky se stydí, že by ho s ním viděli.
- Jo. - Víš,
je tam jedna postava, ke které ten bojovník začíná chovat city.
Je mnohem starší než on.
Buldog.
PJi, kdybys četl Němou čepel a Puzimbus by přešel k druhému kmeni,
protože se zamiloval, řekněme, do dračice, která je o 30 let starší než on,
klesl by Puzimbus v tvých očích?
Neodsoudím chlapa za retrofilii.
Nejsem spisovatel, ale když vezmu barvitý svět, cos stvořil,
a porovnám ho se svým nudným životem…
- Prosím. - …na základě svých podobných zkušeností
bych na místě Puzimba řekl, ať to rozbalí.
Fakt, jo? Podobný zkušenosti?
Chceš říct, žes měl starší ženskou, kanče?
- Ty tajnůstkáři. - Svým způsobem.
Víš, co to je objektofil?
Ne, ale hořím zvědavostí.
To je člověk, co chová fyzickou i romantickou lásku k objektům.
Tím myslím budovy, mosty, vozidla.
Já osobně miluju válečnou loď USS Alabama.
- Tohle mi ani vyprávět nemusíš… - Ne. Já chci.
Byla sestrojena v roce 1939, vyřazena v roce 1947
a prohlášena za historickou památku v roce 1986.
Takže ano, byl jsem se starší ženou
a za nic na světě bych to nevyměnil.
To vyřiď Puzimbovi.
Co mu mám říct? Žes měl sex s vysloužilou bitevní lodí?
- Přesně to. - Jak bys to provedl?
Je to loď. Nemá vaginu ani zadek.
Hej! Koukejte z toho bazénu vylézt.
Je poledne. Pracujete tu.
- Zrovna tu pracujeme. - Vypadněte.
Tamtudy.
- Candace, tys přišla! - Ano.
- Přišla. - Jo.
Mám na to totiž svaté právo. Mitchovi to tu nepatří.
Jasně. Chápu, zlato.
Jsem jen ráda, že tě vidím.
Pojď sem.
Vypadáš nádherně.
A sakra. Tak si to užij.
Čau.
- Čau. - Candy, tys dorazila.
- Nebyl jsem si jistý, jestli tě uvidíme. - Dorazila. Vidíš mě.
A připomínám, že ti to tu nepatří.
Jo, jasně.
- Pamatuješ si moji Bea, jo? - Samozřejmě.
- Ahoj. - Ahoj.
Kdo by si nepamatoval proslulou Bea?
Budu hádat. Teď mi řekneš něco milého.
Moc se mi líbí tvé šaty.
To je ono. To je ono.
Tak já dojdu pro pití a vy si zatím trochu pokecejte, jo?
Jo? Fajn.
- Čau. - Čau.
V pohodě? Působíš trochu rozrušeně.
Ne. Vůbec nejsem rozrušená.
- Jsem uvolněná. - Tak jo.
- Jo. - To rád slyším.
- Jo. - Co je v tvém životě nového?
Mám hada.
- Jmenuje se Mitch. - Nesu pivo, lidičky.
- Tu máš, zlato. Na zdraví. - Bezva. Tak na hada. Jo.
- Na hada? - No jo. Je to had. To neřeš.
- Fajn. - Jseš v pohodě?
Candace. Dobrý?
- Ani ne… - Jsi bledá.
- Já asi ne… - Posaď se.
Jo. Sedni si. Posaď se, jo?
Mluv se mnou. Dělala jsem sestru, když jsem skončila s modelingem.
Jak taky jinak.
Tohle byla veliká chyba.
Čus.
Dusty.
Co tu děláš?
Přišel jsem.
To je on?
Jdeme na to, jo?
- Mitchi! To je Mitch? - Kdo to je?
Ahoj, jak je? Já jsem ten novej.
Těší mě.
- A ty? Těší mě. - Bea. Ano.
Moc se omlouvám za to zpoždění.
Cítím se jako totální kretén.
Ale to ty bankovní fúze. Bez práce nejsou koláče, že jo?
No jo. To je fakt.
Mám ohromnou radost, že jste se konečně potkali.
No jo, jo. Já taky. Jo, to…
Moc se omlouvám.
Úplně mi zatemnila mysl tahle neuvěřitelná kočka.
Tobě to sekne.
Dneska vypadáš naprosto nádherně, kotě.
Ty taky vypadáš nádherně, kotě.
Zlato.
Máš můj klobouk?
Toho, co bývalo tvoje, mám poslední dobou nepočítaně, pardále.
Co říkáš, že bychom si zatancovali?
- Pardon. Musíme tančit. - Musíme tančit.
Uvidíme se tam.
Pojď.
Jaký to bylo?
- Zabodovali jsme. - Zabodovali.
Jakýpak „co bývalo moje“?
Je to texaská holka z Tennessee.
Jablko nepadá daleko od stromu.
Bere moje kámoše jako rodinu.
A mně to vyhovuje.
Umí si sama otevřít pivo.
Nepotřebuje hodiny civět do zrcadla.
Dostane tě do kolen v modrých džínech a kšiltovce.
Mluvím o tom, jak peče jablečný koláč s mámou,
po půlnoci srká domácí pálenku.
Chce se ti ji vzít na vedlejší cestu a nechat ji řídit.
Vsadím se, že by sis přál kovbojku,
co nemá nos nahoru,
co se nebojí tanečního parketu, když je prázdný,
a roztočí to s tvými přáteli.
Můžu ji následovat jako západ slunce, protáčet ji v těch bílých šatech
a vzít ji na 40akrový pozemek,
ať si vybere oblíbené místo.
Děkuju Bohu, že jsem si našel kovbojku.
Mockrát děkuju. Děkuju.
Dusty, moc děkuju, žes přišel.
Děláš si srandu?
- Já děkuju tobě! - Mně?
- Proč? - Za všechno.
Byl jsem úplně v háji, Candace.
Věřil jsem hromadě blbostí.
Teď se cítím…
Já nevím, cítím se líp. Mám pocit, že vím, co chci.
Vážně?
- Jo. - A co?
Tebe.
- Co? - Pojď sem.
Dusty, ne.
- Ne. - Jsi nervózní.
Kvůli tomu věkovýmu rozdílu. Chápu.
- Přestaň. - Já byl taky.
- Nejde o věk. - Víš co? Už to neřeším.
- Jsi starší než já! No bóže. - Fyzicky mě nepřitahuješ.
Přeslechl jsem se. Něco jsi mumlala. Co jsi to řekla?
Že mě fyzicky nepřitahuješ.
Já myslela, že to vidíme stejně.
Nesnažila jsem se motat ti hlavu.
- Promiň. - Ne, vůbec jsi mi hlavu nemotala.
Jen jsi mě zatáhla domů, když jsem byl zranitelný,
a pustila jsi mi film s názvem Absolvent…
- To teda nezatáhla. - …o prckovi s frňákem…
- Tys volal mně. - …kterého svede starší žena.
Prokrista. Tys volal mně. Prakticky ses ke mně pozval sám.
- Jasně. A co ten playlist? - Co je s ním?
Jedna vyzývavá písnička za druhou.
- Vyzývavá? - „Country polibky.“
- Proboha! - „Rodeo romance.“
Jsou to jen známý country písničky.
„Tanec do čtverce, kulatý otvor.“ Co je to?
Tu jsem nejspíš měla vynechat.
Tak na tohle zapomeň.
Řekněme, že to všechno je nevinný.
Políbil jsem tě a tys mi to oplatila.
- Jo. - A ty to víš.
Tak mi vysvětli tohle.
Hráli jsme divadlo pro Mitche.
A ano, možná jsem se nechala kapku unést.
Ale je mi to líto.
A… Bože.
Já chtěla jen partnera na pickleball, ksakru.
Tak fajn.
A získala jsem něco mnohem lepšího.
Moc, moc dobrého kamaráda, kterého mám opravdu ráda.
- Jo. - A ráda bych, aby to tak zůstalo.
Mně to stačilo.
Díky.
Dusty, stůj. Nedělej to.
Ne, já nepotřebuju jen nahodilou kamarádku na pickleball.
- Nejsem nahodilá. - Kamarádů mám plno.
Kluk jako já nemá nikdy o kamarády nouzi.
Kamarádů mám hafo. Píše mi PJ.
A taky…
Gail mi píše v jednom kuse.
- Gail? Moje Gail? - Ne tvoje Gail. Jiná Gail.
Chci říct, že mám kolem sebe plno lidí.
Pokud mě omluvíš, mám rande s fakt sexy kostí.
Nechci ho zmeškat.
Dusty…
Hej.
Neztrácej naději, brácho.
I kovboj občas padne do friend zóny.
- Dobře. - Jo.
Nejsem v pohodě.
Melu z posledního.
Ztrácím pojem…
Kristepane.
RYCHLE PŘIJEĎ. HOŘÍ TO.
Fajn nová image.
- Vážně? - Jasně.
Má to koule.
Tak jak je na tom to tvoje zápěstí, chlapče?
V pohodě.
V zásadě je vyléčený. Brzo odložím ortézu.
To moc rád slyším. Potřebujeme tě ve formě, Kladivoune.
- Kdo „my“? - Klub.
Až budeš hrát v tom duelu.
Mluvíš vážně? A co Neil?
Ale no tak, synku. Řekls to sám.
Ostatní v klubu jsou samí zubaři.
Nemají ten totální zápal jako my Boydové.
- Pravda. - Máš to v krvi.
Tak jdeš do toho?
- Jo, tati. Jdu. - Jo?
- Rozjedeme to. Kladivoun je zpět. - Paráda.
- Nezklamu tě. - To doufám.
- Rozdrtíme je. - To si piš. Jde o víc než o pickleball.
- To chápeš, ne? - Jasně že jo.
- Všechno, co říkáš. Jde o klub… - Ne, jde o úpadek lidstva.
- Úpadek lidstva. - Asi to zní přehnaně.
- Mně ne. - Ale tenis vyžaduje trpělivost.
- Jo, trpělivost. - Vytrvalost.
- Kázeň.
Kázeň, tu rozhodně.
Říkali mi, že pickleball se naučíš hrát ani ne za hodinu,
jako by to bylo pozitivum.
Ale takhle se nebuduje něco, co přetrvá.
Mým odkazem není papírový pohárek.
Nenechám ho vysrknout a zmuchlat.
Buduju něco, co přetrvá jako nerezová termoska nebo čutora.
Chápeš to?
Samozřejmě. Jseš čutora.
Já nejsem čutora. Buduju něco nezlomného.
Zkrátka a dobře.
Těším se, až tě zase uvidím hrát.
Dík, tati. Procházím dost složitým obdobím a tohle je přesně to, co…
Je dost pozdě, synu.
To nepochybně.
Jseš zpátky, Kladivoune.
Jo, vypadá to výborně.
Můžeš odložit ortézu a začít zas střílet dávky.
- A hrát tenis. - Asi jo.
Jo a k tomu webu, co jsem zmínil minule…
- Dost. - Nechodím tam.
Ani si nevzpomínám, žes o něm mluvil.
Protože jsem o něm ani nemluvil.
Jen se jmenuje Lepkavý med, což ví každý.
Ženy jsou nestoudné a má to super zvací kódy,
což jsi evidentně nevyužil. No já tam taky nechodím.
Proč to vůbec říkám?
- Tak už to nechme. - Já ani nic neřekl. Viď?
- Pasé. - Fajn.
Tak dík za to zápěstí.
Jasný. A jak to šlo s tím pickleballem?
- Skvěle. - Jo?
Fakt. Táta si dal říct. Nastoupím v tom duelu.
- Jo, jo. - Řekl mi to včera. Moc to pro mě znamená.
Slyšel jsem. Hustý, co?
- Ani ne. - Jo.
Zas tak hustý to nebylo. Jen… Táta je tvrďák. Testoval syna.
A ten syn, já, taky tvrďák, se vytáhl.
Sblížilo nás to. Stmelující okamžik.
Ne, já myslel, že je hustý to s Neilem.
Jak umřel.
Neil umřel?
Tys to nevěděl?
O čem to mluvíš, doktore?
Takže… Neil šel na půdu
pro nějaké krabice.
A podle všeho tam bydlela soví samice.
Asi si myslela, že jí chce vzít vajíčka nebo co, protože začala úplně běsnit.
Počkej… Chceš mi říct, že Neila zabila soví samice?
No fakticky ne. Když ta sova skončila, ještě dýchal.
Ale chtěl utéct, protáhl se oknem,
spadl ze střechy na příjezdovou cestu, zrovna když přijížděla jeho žena.
Přední kolo mu prorazilo lebku. Teda to, co z ní zbylo.
Cože?
Jo. Jeho žena tvrdí, že ho neviděla, ale podle mě ji zavřou.
Copak jde něco takovýho nevidět?
Neuvěřitelný.
Jo, myslel jsem, že ti to Chuck řekl. Je to divný.
Ale ne… Řekl. Samozřejmě… Táta.
Jo, jo. Když Neilovi manželka přejela hlavu, umřel a jo,
- samozřejmě jsme o tom mluvili. - Aha. No…
Teď jsem ti to vyprávěl a říkals, žes o tom vůbec neslyšel.
- Ne, jasně, že jsem to slyšel. - Vypadals dost překvapeně.
- To ne. - Jo.
Každopádně ať odpočívá v pokoji, ne?
- Jo. - Jo.
Hodně štěstí s tím sexy medem. Musím jít.
Jo, Lepkavý med. A nechodím tam. Není to o sexu, spíš o komunitě. Tak jo.
Sova, tati? Podělaná sova?
Proč tak běsníš? Ta sova je to nejlepší, co tě kdy potkalo.
Tak to přiznáváš! Jediný důvod, proč jsi vybral mě!
Co chceš slyšet?
No já nevím. Třeba že máš ve mě důvěru?
Žes mě nemusel vybrat kvůli blbýmu ptákovi.
Jenže na rozdíl od tebe ten pták sejmul Neila, aniž by si pomačkal pírko.
Kdybych sovu přiměl držet raketu, nasadil bych do duelu ji.
Podle Genea a Garyho jsi za těchto okolností naší největší nadějí.
Takže tys mě ani nevybral. Skvělý.
Není sebemenší šance, že by na mě sova v tenise uhrála byť bod.
I kdybys jí k těm odporným drápům třeba přivázal raketu lepicí páskou.
SVĚT TENISU „NEFALŠOVANÝ TENISOVÝ REBEL“
KLADIVOUN PÁLÍ TVRDĚ
Jdi prosím pryč, PJi.
PJi, nechci vidět…
Jaks věděl, že to jsem já?
Protožes mi pořád volal a psal, že za mnou chceš přijít.
Já čekal, že mě to prozradí.
Potřebujeme tě zpátky v klubu, Dusty. Duel je už zítra.
Nemůžu se tam vrátit, PJi.
Koukni, vím, že mě bereš jako toho velkýho, drsnýho samotáře,
co nikoho nepotřebuje.
Tak trochu jako Batmana.
Takhle tě neberu.
Pravdou je, že k tobě vzhlížím.
- Já vím, že jo, PJi. - Jo.
Ale neměl bys. Nezasloužím si to.
To neříkej. Ty jsi legenda.
Jsi chlap, co málem porazil Roddicka.
Ne, já jsem odstrašující případ.
Je toho tolik, co nevíš.
Nerad bych touhle historkou zprznil tvé neposkvrněné uši.
Co tím myslíš?
Chceš vědět, co se stalo mezi mnou a Roddickem v ten osudný den?
- Jak je ta historka dlouhá? - Stručná, ale strhující.
Tak dobře.
Měl jsem být Kladivoun, co má nejtvrdší údery.
Ale Andy je měl tvrdší.
Ať jsem podal jakkoli, ať jsem dělal cokoli, on byl lepší.
Podíval jsem se na tátu a viděl jsem, že to ví taky.
Tam jsem si uvědomil, že já hraju dámu a on hraje šachy.
Nedokázal jsem ho porazit.
Ať jsem udělal cokoli, on vrátil vítězný míč.
- Byl lepší. - Před tou šachovou partií, nebo po ní?
Nehráli jsme šachy, nehráli jsme ani dámu.
Vidím, že pořád lžeš. Předtím jsi šachy zmínil.
Ne, to byl vypravěčský mechanismus.
Řekl jsem, že já hrál dámu a on šachy,
což vyjadřuje, že byl mnohem lepší než já. Chápeš?
Kde je ten mechanismus?
- Co? - Kde máš ten mecha…
Ten mechanismus? Je to něco jako Kindle?
Způsob vyprávění. Ne skutečný mechanismus.
Jo.
Potřeboval jsem z toho vybruslit. Řekl jsem rozhodčímu, že musím na záchod.
Šel jsem do kabinky.
Dal jsem ruku na záchod.
Sám jsem si zlomil zápěstí.
Nejtěžší, co jsem v životě udělal.
Tehdy jsem neuklouzl.
Rozdrtil jsem si vlastní zápěstí, PJi.
Protože jsem si říkal, že když se zraním,
je to lepší, než když budu poražený, víš?
Páni.
Takže…
Tu ruku jsi měl vyloženě v záchodě?
Co? Ne, měl jsem ji na okraji.
- Na prkýnku, nebo přímo na míse? - Nevím, PJi. Asi přímo na míse.
Dal sis tam aspoň vrstvu toaleťáku jako izolaci, abys…
Uniká ti podstata příběhu.
Beru to jako „ne“.
Tos nemohl dát ruku na dveře nebo třeba…
Byla to krizová situace!
Stejně jako teď.
A právě si uvědomuju, že nejsem Batman.
Jsem spíš komisař Gordon,
protože jdu rozsvítit Kladivounův signál na obloze.
Potřebujeme tě. Duel je zítra.
Tak se začni chovat jako ty.
Ani nevím, kdo to je.
Koukej si to ujasnit.
A rychle.
Takhle dominantního jsem tě ještě neviděl a setsakra to respektuju.
Děkuju. A prosím tě,
kdybys ten příběh vyprávěl znova,
radši řekni, že sis pak umyl ruce.
Aby ohledně toho netápali.
Proč se má ozvat mně?
Ty ho přece znáš taky, Gail. Můžu se tě zeptat na totéž.
Nemůžu za to, že tu není.
Čekala to, protože je tvůj partner.
Partner na pickleball. Na pickleball!
Což je to jediné, o co jsem kdy měla zájem.
Když to bereš s takovým klidem, předpokládám, že nepřijde.
Pojďme prostě hrát.
Můžeme se točit.
Podívejte!
Není to on?
Co to dělá?
Myslím, že se schovává.
Bude se takhle pokoušet řídit?
Myslím, že jo.
- Au, au. To zabolelo. - Bože. Koukej… Co…
Do hajzlu!
Dusty! Jsi v pořádku?
Jo. Čau, čau. To jste vy?
Co tu děláš?
Co tu dělám?
Co tu dělám? No…
To je jen airbag!
Nic mi není.
Candace, přišel jsem se omluvit. Byl jsem…
Dusty, přestaň. To je dobrý.
Nenechalas mě říct, za co jsem se chtěl omluvit.
Nejspíš za to, jak jsi řekl, že nemůžeme být kamarádi,
když jsem odmítla tvoje sexuální návrhy.
Co?
Jo, to bylo ono.
Dusty, někdy když se jedny dveře zavřou,
jiné, ještě ohebnější se otevřou.
Nechcete si na chvíli dát dvouhru?
Fajn.
- Fajn. - Fajn.
- Ten airbag byl s křížkem po funuse. - Candace.
Dusty.
Moc mě mrzí a je mi trapně za to, co jsem tuhle řekl.
Chci s tebou kamarádit.
Mám tě moc rád.
Já tebe taky.
Popravdě už moc dobrých přátel nemám.
A když jsem je jmenoval a řekl Gail,
nemyslel jsem jinou Gail. Myslel jsem tvoji Gail.
Já vím.
Ani nevím, jestli mě má Gail ráda.
Nemá.
Ale já jsem na tom stejně.
Víš, po rozvodu většina našich přátel zůstala Mitchovi.
Zrádci.
Proto pro mě tolik znamenalo, žes tehdy večer přišel.
Všechno dobrý.
- Jo? - Dobrý!
- Kámoši? - Jo.
- Určitě? - Jo.
Tak fajn, kámo.
Když je řeč o tom, že jsem tehdy přišel,
hodila by se mi tvoje pomoc.
Co máš na mysli?
TENISOVÝ DUEL JIŽ DNES
Jo, párkrát jsme prohráli.
Ukázal se už Dusty?
- Neviděl jsem ho. Ne. - Ne.
Chucku! To je Dusty. Právě přijel.
VYKÁZÁNA Z KLUBU
Prosím o pozornost.
Mám důležité sdělení.
Co si nejdřív promluvit.
Ne, Chucku. Teď mluvím já.
No dobře.
Dobře.
Něco jsem si napsal. A vy mě vyslechnete.
Co je odvaha?
Je to kempování?
Pardon, nemůžu to po sobě přečíst. To nemůže být kempování…
Co je odvaha? Je to…
Jak je to dlouhý?
Moc ne. Celkem krátký.
Vlastně už je konec.
Tati, dlouho jsem si hrál na někoho, kým nejsem.
Ale s tím je konec.
Tohle jsem já, tati. Se vším všudy.
A ty mě nerespektuješ. Nikdy jsi mě nerespektoval.
Takže za tebe hrát nebudu.
Do toho duelu nastoupím, ale ne na straně tenisu.
Dneska budu hrát za pickleballisty.
Ano!
Zkrátka budu. Nedals mi na výběr.
- Ano! - Tak počkat. Dost.
Probereme to. Jsem nachystanej…
Jseš děsnej. Hraju já.
- Na tuty. - Bude to Dusty.
Dusty! Dusty!
Jo, tati. Kladivoun je zpět.
Dobrá, uklidněte se.
Nevěřím, že to říkám, ale můj syn má pravdu.
Nikdy jsem v něj nevěřil. Představoval záložní možnost.
A proto jsem nažhavil dráty, zatahal za nitky
a na dnešní zápas získal skutečného tenistu.
Trojnásobného finalistu Wimbledonu, vítěze US Open z roku 2003.
Dámy a pánové, přivítejte pana Andyho Roddicka!
JEĎ, ANDY!
Co?
Ani nevíš, jak jsem rád, žes promluvil první.
Vypadal bych jako hajzl, že takhle nahradím syna.
Ale všechno to dopadlo výborně.
Jo, výborný. Přesně jak jsem si to připravil.
Už ho nechte.
Zápas začne v pravé poledne, jak vyžadují stanovy.
Klidně nastoupím hned. Zadupu ho.
O tom nepochybuju, ale držme se pravidel.
Jen doufám, že se z toho nikdo nepodělá tak, aby zdrhnul.
- Dusty, to nic. - Ne.
Ale ne! Ale ne!
- Třeba ho porazíš. - V tenise?
Roddicka porazit nedokážu. Je to Roddick!
Je o parník lepší než já, Candace!
A vždycky byl.
Dusty, tvůj táta využívá proti pickleballistům právní kličku, jo?
Třeba je ve stanovách něco, co by pomohlo nám.
Ne, to nevyjde.
Za pokus to stojí. Nosím je stále u sebe.
Hezky. Dík. Mrknu na to.
Nosíš v ledvince výtisk stanov klubu?
- Nikdy nevíte, kdy bude potřeba. - Kdy jindy jsi ho už potřeboval?
Musím na vzduch.
Pět minut do zápasu.
Vážně to chceš podstoupit?
- Jaks věděl, že jsem uvnitř? - Před utkáním jsi tu vždycky.
Občas i během něj.
No jo.
Není pozdě vycouvat.
Právě včas na hod mincí.
Necháme tě volit.
V tom jediném dneska můžeš vyhrát.
Děsně vtipný.
Co to bude? Hlava, nebo orel?
Tak orel.
Je to orel.
- Chceš podávat, nebo přijímat? - Počkat.
Čau.
- Co? Myslíš? Opravdu? - Jen… Jo.
Dobrá. Rád bych si zvolil kurt.
Kurt? To by mělo pomoct.
Mohlo by.
Volím si kurt číslo 16.
- Co? - Jo.
Ne. Tohle je tenisový klub.
Tenisový zápas. Na tenisovém kurtu.
Ne, ne, ne. Stojí to přímo ve stanovách.
„Vítěz losu si může zvolit kterýkoli kurt v areálu klubu.“
- Jo. - Je to tu.
O co jde? Co všichni mají s kurtem 16?
Je na pickleball, šmejde.
KURT 16
To dá. Tohle dá.
Počkat. Nejste vy John McEnroe?
Co mě prozradilo? Můj obličej a tělo?
Co tady děláte?
Prý se tu hraje významný zápas. Miluju akci.
Pánové, hraje se do jedenácti. Vítězství o dva body.
Dotazy k pravidlům?
Ne, ať to máme za sebou.
Šmejde.
Jo. Jo!
Věř mi.
- Jeď, Andy! - Jó, Andy!
Andy! Do toho!
- Ano! - Jo.
Už to chápu. Je to jako tenis, akorát primitivní.
Má děsně tvrdý údery.
Pověstná Roddickova rychlost.
Dusty je pod tlakem. Může se to dost rychle vymknout kontrole.
Ke komu to mluvíte?
K fanouškům.
Podíváme se, jak při příští výměně Dusty zareaguje na tu Andyho smršť.
Jo, to máme v plánu. Díky.
Výborně. To rád slyším.
Kdo si myslíš, že jseš? Já jsem šampion!
Tak pojď!
Andy!
Zdá se, že si Boyd ukousl příliš velký krajíc.
Třeba to ještě otočí.
Těžko. Ale doufám v to.
Nejen v zájmu diváků…
Potřebuješ oddych? Nebo kyslík?
…ale v zájmu Dustyho.
Ve 45 letech se snaží statečně znovu vzít otěže do svých rukou,
zatímco osud klubu jeho otce visí na vlásku.
Jak to, že znáte tolik detailů?
Kde jste sehnal ten hotdog? Prodávají je tu?
Ne. Ten jsem si donesl z domova.
Vztyk!
Využij kurt.
Co?
Využij kurt.
Co to povídáš?
Zmrvenej kurt! Využij ho ve svůj prospěch, ty demente.
Jihovýchodní ohrazení je blízko.
Ohrazení je moc blízko.
Jo!
Vzchop se, Andy! Rozdýchej to!
Roh základní čáry je křivý a popraskaný.
Do praskliny!
Chucku, ty kurty jsou děs.
Dělej, Andy!
- Jeď, Andy! - Andy! Do toho!
A všichni pickleballisti vědí, že kapající pítko zanechává kluzkou kaluž
u sloupku sítě.
Jseš v pohodě?
Klouže to tam.
Tati, to musíme opravit.
Bere to sportovně.
Tahle šňůra úplně obrátila vývoj utkání.
Na kurtu 16 se z toho stala Dustyho show.
Ve vzduchu je úplně cítit napětí Garyho, Chucka a celého tenisového křídla.
Vy to z něčeho čtete nebo co?
Čtu akorát z výrazů diváků
a z řeči těla hráčů.
Dustymu teď svitla naděje. To je někdy jediné, co člověk potřebuje.
Jo!
Ksakru!
Bum!
Andy, nenechals otevřenou ledničku?
Hele, dones mi svačinku!
Umyj nádobí, šmejde!
Kde je nůž na máslo?
Promiň, jen tak vtipkujeme s kámoškama.
Myslíš ty sedmdesátnice?
Jo, přesně ty.
Každopádně jsi v kuchyni, Andy. Mám bod.
Mečbol.
Dusty má šanci ho dorazit,
ale Roddick pár kritických situací zažil a nevzdá se bez boje.
Dusty zcela proměnil svůj styl.
Jako by si snad uvědomil, že na změnu není nikdy pozdě.
Napal to.
Zjistil, že jeho síla je v jemnosti.
Konečně se oprostil od starého pojetí sebe sama, které už nefunguje.
Trefně řečeno, Johne McEnroe.
Tak jo. Fajn. Ať je po tvým.
Jo, tohle jsem čekal.
Roddick umí skvěle přizpůsobit hru.
Rozhodl se kopírovat Dustyho styl.
Vidíme starou dobrou pinkanou. Dink, dink.
Napal ten míč, Kladivoune.
- Co to sakra dělají? - Dinkují.
- Co bude teď? - Teď budeme čekat.
Doopravdy?
O tom ta hra je?
V zásadě jo.
Dinkujou, až to jeden napálí vysoko a pohoří.
To je fakt debilita.
Zlomová pinkaná dvou těžkých vah.
Kdo se bude hihňat první?
A do hajzlu.
Dink.
Já tu podělanou hru miluju, bejby!
Neuvěřitelné. Kladivoun vítězí.
Vyhrál mu to dink!
Jo!
Dostaneme další kurty!
Jo! Jo!
Jó! Jsem nezastavitelnej!
Dusty! Dusty! Dusty!
My to dokázali! My vyhráli!
Dokázals to! Dokázals to! Vyhráli jsme!
Neskutečně ti to přeju!
Andy! Příliš se tím netrap, brácho.
Netrápím. Není to skutečnej sport. Lidi tady jsou mi ukradený.
To máš fuk. Hlavu vzhůru, kámo.
- Blbost. - Jo.
- Jsem profesionál. - Ano.
- A tvůj táta mi dal 15 táců. - Jako bojovník bojovníkovi, bylo mi ctí!
- Ano! - Nemůžu tomu uvěřit.
To ani já.
Museli jsme jít štěstíčku naproti, ale porazili jsme ho.
Dusty, to bylo úžasný.
To díky tobě.
Jo, konečně jsem si uvědomil, že to nemusím pokaždý tak napálit.
Jo. Trvalo pořádně dlouho, než ti to došlo, ale zvládl jsi to.
- Zvítězil jsem. - Zvítězil jsi.
Dusty, měl bys zkontrolovat tátu.
Dost rozčileně běžel do své kanceláře.
To je zlý.
Ale do hajzlu.
Tati, mrzí mě to.
Vím, jak moc to tu pro tebe znamená.
Já… Já ti nechtěl ublížit.
Můj kluk porazil Andyho Roddicka.
Ne v tenise. V pickleballu. To není…
Není podstatné, v jakém to bylo sportu, ani že jsem ho pozval, aby tě rozdrtil.
Podstatné je, že můj kluk porazil Andyho Roddicka.
Jsem na tebe neskutečně pyšnej, synku.
- Vážně? - To si piš!
Na tohle jsem se něco načekal, tati.
Je trapný, jak moc to pro mě znamená.
- Vždycky si poradíme. - Jo. Konečně jsme ho dostali.
- My ho dostali! Ano! - Dostali jsme ho.
Nejradostnější společná chvíle!
Ano!
O ŠEST MĚSÍCŮ POZDĚJI
PRVNÍ ROČNÍK TURNAJE V PICKLEBALLU
Povedlo se. Všechno vypadá dokonale.
Děkuju, pane prezidente pro pickleballovou činnost.
K nevíře, co, pane viceprezidente pro pickleballovou činnost?
To jako já?
To je oficiální funkce?
Jo, oficiální mezi náma dvěma.
- A dostanu přidáno? - To ne.
S radostí přijímám.
Paráda.
Přinesl jsem ti něco, čím chci vyjádřit:
„Děkuju ti, chápu tě a respektuju tě.“
- Jsi můj nejlepší přítel. - Díky, Dusty.
Díky, PJi. Musím jít poklábosit.
Má přesladká Ally.
Už jsem tě pustil z hlavy, ale teď jsi zpět.
Buch. Buch. Buch. Buch.
Snad spokojenost.
- Prásk! - Parádní úder, tati!
Zpicklili jsme je. Jedenáct nula.
- Věřil bys tomu? - Nevěřil.
Chucku, nemyslel jsem, že mi to můžeš znechutit, ale jo. Respekt.
Zpicklil jsem tě, Čuníku.
Přestaň mi říkat Čuníku! Jmenuju se Skip Cuniani.
Fajn, omlouvám se, Skipe.
- Dík, Chucku. - Za málo, Čuníku.
Čau. Bavíš se?
Pořád dávám přednost tenisu, ale tohle je úplně v pohodě.
Mě to baví. Někteří hráči jsou trochu úporní.
Zlatíčka, můžeme přestat plkat a vrátit se k picklení? Dík.
Dámy, jak to jde?
Hejbnul bys zadkem? Čeká tě debakl.
Jo, ty jeden sráči!
Jo, Judy! To je zápal.
To je zápal.
Věřil bys, že jsme v prvním kole dostali Gail a Judy? To je náhoda, co?
Zas taková ne. Rozpis jsem tvořil já.
- Chtěl jsem si zahrát s kámoškama. - Jasně.
Ale taky zaručeně vyhrát. Rozneseme je.
- Jo, rozsekáme je. - Jdeme na ně.
Pojď.
Připravenej, Kladivoune?
Kladivoun je mrtvej. Jsem prostě Dusty.
Nebo bys možná mohl mít přezdívku Dink.
Ne, přezdívku Dink mít nebudu.
Ale když to k tobě tak sedí.
Ne, to nejsem já. Tu přezdívku nechci.
Bum, dink, prásk, a jsi náš!
Teď jsi Dink.
Ne, ne. Nebudu Dink.
Vypadá to, že si Dusty vysloužil novou přezdívku. Snad mu tahle vydrží.
Ani náhodou. Já nebudu žádnej…
DINK
VĚNOVÁNO PAMÁTCE LYNNE MARIE STEWART
NA POČEST OBYVATEL ALTADENY
NATOČENO S LÁSKOU VE VAŠEM MĚSTĚ
Překlad titulků: Jiří Sailer