Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Някои се раждат победители.
Том Брейди,
Леброн Джеймс,
Джоуи Честнът
и аз.
Казвам се Дъсти Бойд,
но повечето хора ме знаят с прякора Чука.
Татко ми го измисли, още преди името ми.
Само така, Чук!
И ме тренираше безпощадно.
Кардио и силови тренировки, залепваше ракетите за ръцете ми.
Не беше като другите бащи.
Не ме учеше да чета, а да удрям.
Браво!
И резултатите не закъсняха. Чупех всички рекорди при юношите.
Победи, асове, турнири без загуба - каквото се сетите.
И скоро светът забеляза.
Не, Дейв, не удрям силно, а най-силно.
И преди да завърша гимназия…
Д. БОЙД
- …започнах да играя професионално. - Дъсти, гледай насам!
И това, приятелчета, е невероятната ми история.
Е, някакви въпроси?
- Абе ще удряме ли топки? - Егати заспалия урок!
Питах имате ли въпроси за историята, която ви разказах.
Ясно се изразих, нали?
- Много даже. Всъщност аз имам питанка. - Ето това исках. Питай, Пи Джей.
Защо всеки път настръхвам, като слушам историята ти?
- И аз настръхвам. - За мен си един от най-добрите…
Че защо бачкаш за баща си и учиш деца?
Разкажи на тези диванета за Анди Родик.
- Искаш ли? - О, не.
- Имай милост. - Класика е.
- Боже! - Годината беше 2000-та. Аз срещу Родик.
Той беше по-известният, но всички бяха дошли да гледат мен.
Обичам те, Чук!
ЗАКОВИ ГО!
Вече бяхме играли два пъти.
Всеки път го размазвах на корта.
- По-добре не може да се каже. - Едва ли.
Но за пръв път играехме в професионален турнир.
Смазвах го.
Браво, Чук!
Това е синът ми.
Тогава злобарчето Анди решил да играе мръсно.
За да ме разсее, изтича до тоалетната.
Хукнах натам да му се скарам.
Подхлъзнах се.
И си строших китката.
Родик!
С този ход разбих обещаващата си кариера.
- Какво? - Явно тарикатът Родик излял нещо на пода.
Затова всичките му постижения,
като спечелването на "Ю Ес Оупън" и брака с Бруклин Декър,
се дължат на Дъсти.
Интересно, не се бях замислял.
- Как така си приписа неговите успехи? - И аз се мъча да хвана логиката.
Май ви трябват уроци по логика.
Затапи ги.
Вече не ми се говори с вас, доскуча ми. Не мисля, че ще научите нещо.
Да поиграем тенис?
- Разгеле! Щях да заспя. - Моля!
Момент.
- Трябва да свърша нещо. - Съжалявам.
- Малко помощ? - С удоволствие. Ето я топката.
Към кофата!
Това е тенис клуб, госпожо.
- Мухльо. - Това го чух.
Чудесно, затова го казах на висок глас.
Добре, госпожо, хайде.
Пийдж. Да се хванем на бас. Обичаш игрите, нали?
- Виждаш ли монетата? - Да.
Сложи я където пожелаеш, имам право на един удар.
Ако я улуча, ще ти забраня да играеш тук.
Ако пропусна, ще ти опростя таксите за една година.
Да ми забраниш? Не членувам тук, само вземам урок.
Тогава вдигам мизата. Ако пропусна, тези са за теб.
Как ще й дадеш твоя "Буик Лесейбър", модел '99-а!
Да, добавям към баса моя стар буик, който е под 300 000 км.
Вече съм в дилема.
Не ми се бъбри с теб, но пък искам да видя дали ще улучиш.
- Кое да избера? Добре. - Да играем.
- Няма значение къде? - Където решиш.
Ето тук.
В ъгъла, трудно ще е.
Яко!
Ха така!
- Откачалки. - Изнасяй си пикълболния задник.
Чакай малко. Зеле! Забранено ти е да играеш тук.
Много важно! Леле.
Можеш ли да прочетеш какво пише на табелката ми?
Разбира се. "Чък Бойд. Президент на тенис дейностите."
- Бре! Този май е важна клечка. - Да.
Не би искал синът му да се запуска, да закъснява и да гони хората от клуба.
Да беше само ти! Целият клуб запада и се каня да сложа ред.
Довечера организирам вечеря за ръководните кадри и теб.
- Там сме. - И още как! И да не ме изложиш.
Ще дойдеш навреме, без тази идиотска лента
и ще си с половинка, за да покажеш, че не съм отгледал загубеняк.
Тъй вярно.
- Как си довечера? - Чакай да помисля.
Не с него! Доведи хубавото момиче, с което излизаш.
Само дето с Мариса се разделихме.
Отивай да й се извиниш и я доведи.
- Сложно е. - Върви!
Няма само за мен да говорим. Кажи ти как си.
Тръгвам да удовлетворя молбата ти.
Ще успееш.
Я, виж ти! Кой допълзя обратно, както си знаех.
- Не, размислих. - Чакай.
- Не мога, Мариса. - Можеш. Върни се.
- Какво искаш? - Услуга.
Да се престориш, че сме заедно, и да дойдеш на вечеря у баща ми.
Стига! Вие мъжете обичате игричките, нали?
Уж бях гаднярка и не искаше повече да ме виждаш.
Даже ме нарече "невярна".
Защото ми изневери, Мариса.
Дъсти! Беше само веднъж.
- Осем пъти. - Да, но с един.
С деветима!
Да не си онзи от "Рейнман"? Помниш като слон.
Мариса, ще ми направиш ли тази услуга?
- Моля те. - Хубаво де.
Благодаря.
Така е.
Чели ли сте нещо на Малкълм Гладуел?
Обяснява успеха на "Бийтълс" с повторението.
Бях в шок.
Постоянно мисля за това.
- Наистина ли? - Да.
- Татко, виж кого водя. - Мариса.
Дано не сме закъснели, Чък. Правихме опити да заченем внука ти.
Като никой път хич не си закъснял, похотливецо.
Похотливец съм. Обичам секса с приятелката ми.
Много добре.
- Моля, да сядаме. - Да сядаме.
Благодаря за поканата.
Тенисът - елегантност и съвършена красота.
Но той не е просто спорт,
а е като живо същество и трябва да го опазим.
Епидемия помита великата ни нация.
Тя се нарича…
пикълбол.
Новият коронавирус в спорта.
Дадохме на тия клоуни най-смотания корт в клуба ни
като вид предпазване - дезинфектант или маска.
А сега тия пикълболисти искат още кортове.
Повече не мога да отлагам гласуването.
Изгубим ли битката, заразата ще се разнесе.
Клубът ни е една от последните крепости.
Наша е отговорността да бъдем ваксината,
така че един ден да спрем да говорим за тях.
Дори бройката им да се запази.
Край.
Беше страхотно, татко.
Метафората удържа докрай, Чък.
Но ако тези смешници са много, имаме ли варианти?
Можем да ги предизвикаме на дуел, Гари.
- С пистолети ли? - Уви, не. С тенис ракети.
Открих вратичка в устава на клуба.
Може да избегнем гласуването чрез дуел.
Всяка страна избира шампион и уреждаме въпроса на корта.
- Чиста работа. - Супер.
Едно време за какво са се дуелирали?
- За правила, такива неща. - Какви неща?
Просто неща - какво може и не може, кой има право да е в клуба.
- Кой не е можел да членува? - Не знам, Крис.
Клубът е стар, нямам цял списък пред себе си.
Правилото е добро, сега ни е от помощ. Одобрявам го.
- Стига. - Кой не е можел…
Знам, но не спори.
- Да ядем. - Хайде!
Да обсъдим стратегията.
- Пикълболистите ще изберат Скип за дуела. - Майко мила!
Беше звяр в тениса, преди да му изневери. Кого да пуснем срещу него?
Този уикенд е клубният турнир, може да проучим.
Който го спечели, може да е нашият човек.
Майтапите ли се? Много сте забавни. Естествено, че ще играя.
- Няма да си ти. - Аз, много ясно. Иначе кой друг?
Гари, ще кажеш ли на баща ми, че съм най-добрият в клуба?
Всъщност отивам да проверя плодовия си сладкиш.
- Моля? - Сложих му ликьор.
Нищо лично, просто ти нямаме доверие. Дори Джийн знае това.
- Аз ли? - Кажи му.
Какво викаш, Гари?
- Нищо не е казал. - Ще му помогна със сладкиша.
- Защо се чудите? - Идвам, Гари.
- Участвах в професионален турнир. - И какво ти остана?
Да разказваш как са те помитали играчи, оправдали очакванията.
Пустия му сладкиш сигурно няма да го бъде. Още помощ не е излишна.
- Не си победител. - Идвай, скъпа, да съживим сладкиша.
Да поговорим.
Не виждам сладкиш.
- Недей така, знаеш, че съм най-добрият. - Ами докажи се, спечели турнира.
От дете не съм играл на такъв, с разните му там зъболекари.
Значи си без конкуренция. Печелиш и те избирам.
- Как ти се струва? - Добре.
КЛУБЕН ТУРНИР ДНЕС!
- Как си, Кралю? - Честта ми е накърнена.
Няма да се бавя.
Когато Чука е ядосан, пирон да не си.
Закови пенсиите, Дъсти.
- Мамка му! - Браво, Кралю!
О, не!
Точка до победа, хора. Къде искате да ударя?
Нийл, душко, ти кажи, понеже те опатквам!
Удряй, че да приключваме.
Нещастници, Краля си остава на върха!
Нийл, стой там. Виждаш ми се гроги, аз ще дойда.
- Колко благородно! - Правя показно.
Китката ми!
Мрежата май ти се опря.
Пак ли китката?
- Избирам Нийл за дуела. - Благодаря, Чък.
- Нали искаше да победя? - Но и ти нямам доверие.
Отново се убедих, че съм прав.
Стига де.
Чудесна игра, мухльо.
Водиш ли активен полов живот, Дъсти?
Да, но съм тук за китката.
Явно се е обострила стара травма на ладиевидната кост.
Прескочил си мрежата, за да шашнеш Пи Джей.
- Нали? - Това ли пише?
Не, баща ти ми каза. Всъщност това даже не е твоят картон.
Дай да видя.
Искам да се върна на корта и да спечеля доверието на татко.
- Така как е? - Боли.
Не е счупена, но е силно възпалена.
Има един щадящ за ставите спорт, който ще те държи, докато се възстановиш.
Ще ме върне на корта ли? Кой е спортът?
- Пикълбол. - Бих те фраснал.
Миналата година си контузих рамото.
- Тази игра ми спаси живота. - Наистина ли?
- Какво стана? - Ухапаха ме.
- Животно ли? - Човек.
Знам, че пикълболът изглежда глупаво,
но е най-прекият ти път към тениса.
Забавен е, може да ти хареса.
Няма да играя, но няма да откажа нещо за болката.
Не съм такъв лекар, Дъсти. Но имам предложение.
Ще ти сложа шина и ще ти предпиша нещо.
- Супер си, благодаря. - Но искам нещо от теб. Не си давай зор.
Благодаря.
И не само тениса трябва да поотложиш.
- Никакви отривисти движения с китката. - Разбрах намека.
- Тръскане на кенчето с безалкохолно. - Разбрано.
Пудрене на щеката за билярд.
Източване на чучура. Разбра ли?
- Нали за мастурбиране говориш? - Май да.
- Няма проблем. - Средно по колко пъти седмично?
Значи много. Всяко зло за добро.
Тъкмо да излизаш с истински жени.
- Не е срамно и да си плащаш за услугата. - Няма нужда.
Сега има нов сайт - лепкав-медец.ком.
Намира ти свободни мадами в твоя район, без обвързване.
Помага ли ми за тениса?
Дай покой на китката.
Може да се пробвам като левичар.
Завой наляво. Интересно.
Тогава ставаш направо друг човек.
- Ще си вървя, благодаря за рецептата. - Поздрави на баща ти.
Добре.
- Лепкав-медец.ком. - Запомних. Довиждане!
Някаква шега ли е? Не мога да ви помогна.
Защо?
Написал си ми рецепта за пикълбол?
Да, просто закачка.
- Да не я показа в аптеката? - Глупости! Не съм малоумен.
АПТЕКА
А намери ли нещо в онзи сайт?
Ако използваш кода ми, ще получим десет точки.
Инкогнито.
ПИКЪЛБОЛ НАБЛИЗО
Пикъл-парти?
ДОМАКИН ГЕЙЛ РАЙТ
Не може така.
Записване.
Върхът си.
Удряй. Остави на мен.
Не.
Я, ново попълнение. Свежарка.
Не понасям някой да ми закъснява.
Ако ще играеш, играй. Иначе защо си се записал?
Виж кой благоволи да дойде.
Малкият, я спри.
Ти си новият, нали?
Стана малко объркване.
Ти ли си Дъстин Бойд?
Да, но не съм се записвал…
Ти си четвъртият ни. Идвай, ще сме пикъл-дружки.
Записах се, но не за това.
Я не ми се прави! Не си очаквал да играеш с пенсионерки.
Без теб не излиза бройката, а съм дошла да се изпотя, кучко.
Аз съм с Джуди, ти си с Кандис. Да започваме.
Здравей, аз съм Кандис.
С "Буик Лесейбър", модел 1999 г. ли дойде? Мечтая си за такъв.
Да, позна. И е под 300 000 км.
- И извинявай за… - Забраната ми ли?
- Да, съжалявам. - Мина ми. Сега ми се реванширай на корта.
- Това го мога. - Готови ли сте?
Само секунда. Сигурно за пръв път играеш.
Бивш професионален тенисист съм, пикълболът ли ще ми се опре?
- Това не е тенис. - По-зле е - пикълбол.
Слушай сега. Светлосинята зона е забранена за волета, нарича се "кухня".
- Не бива да прекрачваш линията… - Аз уча другите, не те мен.
Видях те какъв си инструктор. Да знаеш само, че мразя да падам.
Значи поне в това си приличаме. Аз също.
- Добре. - Разгрях се, да се лепваме.
- Давайте. - Хайде, удряй.
- Сервираме отдолу. - Какво?
- Отдолу. - Да, как иначе.
- Раздвижвах ръката. - Мислех, че знаеш.
Давай.
Втасахме.
Вие сервирате. Трябва да е отдолу.
0-0-1.
Кротко, тигре, не е нужно да замахваш толкова силно.
Напротив, трябва.
- Това патокът Дафи ли е? - Не, чук.
Защото съм мощен.
- Ясно. - 1-0-1.
Ти си. Браво.
Моя топка!
Нещо да кажете, дами?
- Всъщност да. - Беше в кухнята.
С цялото тяло беше вътре. Точка за тях.
Често казваме така:
"Шеф, дай нещо за хапване, като си там". Или…
Измий чиниите, кучко.
- Измий чиниите. - Това е лафът на Гейл.
А аз понякога казвам: "Къде е ножът за масло?".
Някой път ходиш до кухнята за масло, вземаш си мъфин
и се паркираш на дивана да гледаш любимия си сериал.
Обаче как да намажеш мъфина с масло…
Стига, схванах.
Я се заемай с чиниите, кучко!
Не ме наричай кучка.
- Не влизай в кухнята. - Добре!
- Мрежа! - Стига де!
Не удряй толкова силно.
Егати!
Имаш напредък, Дъсти!
Защо не чатка?
- Тъпо. - Ще пробиеш мрежата!
Изкарай си го.
Давай, изкарай си го.
Как я изстреля! Браво!
Страхотен удар.
Хоумрън ли искаш да направиш?
Вътре е.
- Аут! - Не е аут! Беше вътре.
На линията е!
Сляпа ли си? Беше вътре!
- Само че беше аут. - Ще утрепя тази жена!
- Сервирай. - Чакай.
- Какво? Спокоен съм. - Успокой топката.
- Ти се успокой. - Иначе грешиш.
Яко! На ти, госпожо!
Не се сили толкова. Внимавай, точка за гейм.
Да, знам, няма да греша.
- Трябва ни. - Ще я имаш.
- Не е за вярване. - Точка за гейм.
Пълен шок. Къде-къде по-добър съм от тях.
Ти си.
Браво!
- Аз! - Назад!
Динк!
- Йес! - Нещо обиди ли ме, Гейл?
"Динк" тъпак ли значи? Ако някой е тъп, то това си ти.
Това е гейм, бейби!
"Динк" ще викаш на себе си, не на мен.
- Дъсти. - Какво? Обижда ме.
Така се нарича ударът - динк.
- Така де, обижда ме. - Не говореше за теб!
- Не съм глух! - Ударът е "динк".
Знам, че ударът се нарича така, нали това казах!
- Успокой се! Взе да изперкваш. - Ти се успокой.
- Няма такова нещо. - Не умееш да падаш.
- Кой мисли, че изперквам? - Сръдла!
- Всички. - Никой.
Ама че смотана игра! Тръгвам си!
- Малкият! - Какво?
- Реванш? - Да, бих искал.
Падналият черпи обяд!
Благодаря.
Божке, чуден ден!
Не съм подозирала, че ще ме черпи самият Хари Стайлс.
- Хари Стайлс. - Не съм сигурна.
Повече ми напомня на Шаламе.
Често ли ти го казват?
Че мязам на Тимоти Шаламе ли? За сефте чувам.
Вие трите как се сдушихте?
Аз бях секретарката на Гейл.
Тя беше известен адвокат до "инцидента".
Малък гаф.
- Фрасна полицай. - Не знаех, че е полицай.
- Беше с униформа. - На чия страна си?
На полицая. Казах го и в съда.
И ти ли си им колежка?
Тук съм нова, просто приятелка за пикълбол.
Едно от хилядите й хобита,
след като се разведе и изкукурига.
- Добре съм си. - Да, изкука.
Минах през етапите на раздялата.
В един момент всяка жена преживява такова нещо.
- Купи си голяма змия. - Взела ли си си змия?
Исках да съм като хората,
които влизат в супера със змия на врата.
- И получи ли ти се? - Не, изпатих си.
Сигурно.
- Какво? - Това беше адски странно.
Но много се забавлявах. Благодаря за играта, но вдигам гълъбите.
- Благодаря ви. - Ще ме метнеш ли до вкъщи?
- Помоли приятелките си. - Дойдох пеша.
- Аз бях със скутера. - Спринт до буика.
- Добре. - Трябва пак да играем.
Тоест да паднеш и после да ни черпиш.
Как се стресна!
Благодарим!
Не зачерквай спорта. От теб ще излезе страхотен пикълболист.
Моля? Пас съм.
Заради името на играта ли? Защото изглежда глупаво ли?
Задето играчите не са във форма и за пръв път спортуват ли?
Да, точно затова.
Но тъкмо ще наложим пълно господство.
Същинско клане.
Не е за мен. Малко глуповато ми изглежда.
Разбрах те.
Не мога да повярвам, че залагаш този звяр.
- Стига. - Красавец е.
Има запалка, касетофон, ръчка за облегалката.
- Спри тук. - Добре.
Благодаря, че ме докара.
- Дай ми телефона си. - Защо?
Дай.
Какво правиш?
Вече имаш номера ми, в случай че размислиш и ти се играе с мен.
- Благодаря отново. - Моля.
Не забравяй. Пълно господство.
Клане!
Защо ни трябваше да идваме в спортен магазин?
- Имаме същите неща. - Тук изборът е по-голям.
А и не прекарваме много време заедно.
Да, и аз си мислех същото.
Ето го.
Гледай, пикълбол.
Голяма тъпня.
Представи си да взема нещо.
Ей така, да избъзикам продавача.
Смях в залата.
Представи си точно аз да си купувам…
Супер, имат. Ето тази ракета, но да гледам сериозно.
Сега разбрах. Нещо като алтернативна комедия.
- Като Анди Кауфман. - Но наистина ще си я купя.
Дай ми секунда да видя коя е най-смешната.
Да, ето тази ще е.
Дъсти, виж, смотльото Родик.
- Здрасти, Анди. - Здравейте.
Измислих нова шега.
Изпълзяваме оттук и се изнизваме през задния вход.
Край на шегите, Дъсти.
- Скивай колко е наперен, да го подразним. - С удоволствие.
От шеги не ни остана време. Трябва да се връщаме на работа.
Не бягай. Тук творим революционна комедия.
А тъпакът разписва някаква книга като пълен загубеняк.
Не е случайна книга, а неговата. Той я е писал.
- А трябва да е твоята. - Да.
- Ти печелеше турнирите. - Поеми дъх, не се разпалвай, Пи Джей…
- Ало, Родик! - Не!
Анди, здравей, брато.
Дъсти Бойд, Чука.
- Да, синът на Чък. - Същият.
- Радвам се да те видя. - И аз.
Как е баща ти? В същия клуб ли е?
Всъщност и двамата сме в клуба.
- Работиш за него ли? - С него. Двамата го стопанисваме.
На блузата ти пише "тенис инструктор".
Не чувам да се молиш за прошка, Анди.
- По-полека. - Опитай пак.
За какво става дума?
За турнира във Виро Бийч през 2000 г. Нямал си шанс срещу жребеца.
Тогава спечелих турнира, а кой е жребецът?
- Той! - Не съм.
Наистина съм объркан.
Какво си излял на пода - грес ли, масло ли?
Трети по-зловещ вариант?
- Объркан съм. - Моят приятел се впрегна.
Ама че лъжльо! И пускаш на Бруклин Декър тоя лъжлив език?
Да, тя много обича, но не лъжа.
- Радвам се, че ви видях. - И аз.
- Поздрави на баща ти. - Непременно.
- Честито за книгата. - Мерси.
Дъсти, осъзнах, че си ме послъгвал.
Родик се оказа по-голямо леке, отколкото ти твърдеше.
Да, благодаря, Пийдж. Хванахме го в лъжа, няма оправия с този.
- Адски дразнещо. - Да.
ЧУКА СРЕЩУ АНДИ НЕ ГЛЕДАЙ!
Две млади надежди.
При юношите Бойд доминираше със силния си сервис.
Да видим как ще е при професионалистите.
Леле, тук не му се получи,
но на Родик може би просто му провървя.
Не, не е било до късмет.
Родик явно е по-добрият.
В такива моменти е тежко за бащата треньор.
Радвам се, че отраснах без баща.
Не!
- Не, не. - Ставай.
Бойд бяга от корта.
Май има здравословен проблем.
Или след целия шум напрежението му е дошло в повече.
Тежко е да гледаш такова нещо, и то на дебют.
ДО КАНДИС: КОРТОВЕТЕ ОСВЕТЕНИ ЛИ СА?
- Точка до спечелване на мача. - Да.
Ще те бия.
Още ме бива!
С динк щеше да спечелиш по-лесно.
Изключено е.
Това беше най-добрият ти мач срещу жена с 30 години по-стара от теб.
- Меко казано. Супер! - И си толкова горд!
- Напоследък много-много не ми върви. - Тъжно е.
Знам, и на мен ми е каръшко.
- Всеки успех е радост. Наздраве! - О, да.
МИЧ
Боже мили! Имам 11 пропуснати обаждания от бившия.
Единайсет?
- Не питай, не ми се говори. - Разбирам те.
Всяка година ходим заедно на едно събитие
и сега звъни да ме пита може ли да доведе новата си.
- Мръсницата! - Не, всъщност е много свястна.
- Така ли? Супер! - Не я понасям тая стара чанта.
Малко се обърках какво целиш.
Объркващо е.
Работата е там,
че като го напуснах, очаквах аз да съм печелившата от развода.
Пък сега той се фука навсякъде с нея, а аз още съм необвързана.
- Гадно е. - Затова не мога да се появя там.
- Значи няма да отидеш. - Няма.
- Кофти. - Да.
- Защо го напусна? - Беше като дете, нямаше никакви стремежи.
Нямаше много приятели освен един особняк,
който се съгласяваше на всяка негова дума.
Беше подмазвач.
И все разказваше скучни истории за славните си дни.
Е, не звучи толкова зле.
Истината е,
че бих търпяла всичко това, ако ме подкрепяше.
Цяла вечер ли ще си чуруликате на корта, или ще играете?
Ще играем.
- Искаш ли? - Да.
- По двойки. - Да.
- Хайде. - Кои са тези?
- Не издържам. - Добре де, пъшкат повечко.
- Мислиш ли? - Играла съм с такива.
За да ги бием, трябва да ги надпъшкаме.
Или просто да ги надиграем, по-добрите сме.
Не става, ще е по моя начин.
Пъшкай с мен, Дъсти.
Колкото по-еротично, по-добре.
Никакви стратегии не работят срещу нас.
Плановете отиват на вятъра още при първия пердах.
- Да играем. - Хайде.
Даваме всичко от себе си.
Боже!
Ай, на тате!
Боже!
Като кажа "смяна", просто се премести.
Нямаше да се въртим като гламави, ако не играеше като тюфлек.
Признай си, че се забавлява.
Кандис, беше жестоко.
- Нали? - И ги бихме.
- Бихме ги. - Ти ги би.
- Ти! - И двамата.
Трябва да отидеш на онова събитие.
- Кое? - На което бившият ти ще е с новата.
Иди.
- Не. - Какво е?
Благотворителна забава в любимия ми кънтри бар.
Пропусни го, кънтрито е смотана музика.
- Кандис! - Извинявай, не знам какво стана.
- Ще ти кажа - зашлеви ме. - Не знам защо.
Казах, че кънтрито е смотано.
Ама какво те прихвана?
Каза нещо, което ме разстройва. Това ме предизвиква.
- Сериозно? - Да.
На феновете на кънтрито извън Юга им е много трудно.
Сблъскват се с подобни предразсъдъци и това е сериозен проблем.
- Не бях чувал нещо толкова странно. - Дай ми телефона си.
Какво ще правиш?
Ще вкарам плейлист, който много ще ти хареса.
- Какъв? - "Класики за каубойки".
Няма да слушам такова нещо.
Мисля, че ще ги прослушаш. Какво?
- Чуй една тайна. - Каква?
Не проумявам нещо. Тези брат и сестра ли са, или двойка?
- Не мога да разбера. - Нали?
- Брат и сестра не правят така. - Дразня се.
- Ще ги попитам. - Недей.
- Иначе няма да мирясам. Извинете! - Ще умра от срам. Не!
- Двойка или брат и сестра? - Партньори.
Съвсем се обърках. Да си ходим.
Пикълболът е бъдещето на клуба - като самозван шеф на комитета по пикълбол
имам задачата да те притисна за дата за вота.
- Трябват ни повече кортове. - Имам и други грижи, Скип.
Загубихме доставчика на чаши за диспенсъра за вода.
- Съжалявам, не знаех. - Защото не си питал.
Да помогна с чашите?
Няма накъде, само пиеш и мачкаш. Виждали сме те, разточителен прасчо си.
Този прасчо обикновено си носи шише.
Обикновено, но невинаги.
Слушай сега. Вотът за разширението ще е този петък.
Много благодаря.
И ще променя навиците си. Вече ще използвам чашите многократно.
- Край на изхвърлянето. - Здрасти.
Пук!
Не съм такъв.
- Какво иска тоя гъз? Още чаши ли? - Голямо прасе е.
Исках само да ти кажа, че китката ми е по-добре.
Лекарят каза, че се е възстановила за предстоящите мачове.
Не е нужно, Нийл ще играе.
Ясно, заради китката. Но искам да кажа, че съм добре.
Не я натоварвам, в случай че искаш най-добрия играч.
- Този, който победи. - Нямам нужда от него.
А от играча, който ще бие.
Чък, намерих го! Само исках да видиш, че си нося шишето.
Лейкопласт върху дупка от куршум.
Пълен кретен.
Все едно с лейкопласт ще спре куршум, точно както ти каза.
Положението е същото.
Е, ще изчезвам. Ще те държа в течение за китката.
- Не е необходимо. - Май халюцинирам. "Обичам те" ли каза?
Занасям се, глупчо. Освен ако не каза това?
СЛУШАШ ЛИ ПЛЕЙЛИСТА МИ?
НЕ, И НЯМАМ НАМЕРЕНИЕ.
ДОБРЕ, ОСТАВЯМ ТЕ.
Видя ли, Дъсти? Невероятно.
А СЕГА СЛУШАШ ЛИ ГО?
ОЩЕ НЕ.
НО ЩЕ ГО ПРОСЛУШАШ.
Какво правиш, снимаш ли ме?
Качи го в Снапчат.
На осем години, с две бамбукови въдици до реката.
Замятам във водата и плувките зорко следя.
Нажеженото слънце залязва,
а мама от верандата крещи: "Вечерята е готова.
Бързо идвайте да ядете".
А ние: "Още пет минути".
Времето минава.
Да можех още малко да опитам от онези хубави дни.
Но те отлитат.
Неусетно при това.
Как искам времето да спра.
В такива моменти бог ми е свидетел, че времето бих спрял.
Бих си дал още пет минути.
Не искам много.
На 18 години върнах шлема
и игрището напуснах.
СЛУШАШ, НАЛИ?
ТАЗИ ПЕСЕН Е РОМАН!
За треньора е.
ОТ НАЙ-ХУБАВИТЕ
Не можеш ли да ми дадеш още пет минути?
Благодаря, че дойдохте. Имаш думата, Прасчо.
Както знаете, искаме само два корта за пикълбол.
Подготвих симпатична презентация, като мен самия.
Кортът, на който играем сега - номер 16, е неприемлив.
Югоизточната ограда е твърде близо,
външният ъгъл е крив и напукан, и, както ще се съгласят играчите ми,
чешмата тече и оставя хлъзгава локва близо до колчето на мрежата.
- Това ли беше? - Още нещо.
Някой е драскал по къщата ми.
"Пукни, пикъл-чеп!"
Пикъл-чеп.
П! Кой ще играе пикълбол?
А! Аз.
К! На корта ще се видим. О! Тези къси гащета много ме отварят.
Кой играе пикълбол днес?
Джейми Фокс, носител на "Оскар".
Тейлър Суифт.
А тенис са играли Лайл и Ерик Менендес
в деня, в който са убили родителите си.
Трябват ни кортове за пикълбол,
за да не се повтаря историята с Лайл и Ерик Менендес.
- Това ли беше? - Да.
Интересни доводи, Скип.
- Може ли да минем към вота? - Няма нужда да гласуваме.
Знаем, че си подготвен, но няма значение.
- Чък, ти обеща. - Гари ще ви раздаде откъс от устава ни.
Правилата са си правила, Скип. Призовавам за мач дуел.
Тогава защо поиска презентация? Две седмици я правих.
Забравил съм да спомена.
Както ти си забравяш шишето с вода.
Двете страни да изберат шампион.
Тенисистите избрахме Нийл.
- Или някой друг. После ще умуваме. - Вече сме го избрали.
Само че няма нужда, китката ми е тип-топ.
Вече е решено, няма значение.
Знам, но ми се струва, че…
Разпускам събранието. Благодаря ви.
Недей, все тая ми е.
- Ало. - Здрасти.
- Как мина? - Събранието ли?
Много добре. Наистина добре.
- Чудесно, радвам се да го чуя. - Да.
Баща ми отново ме унизи.
Този път пред целия клуб.
Съжалявам, това е ужасно.
Стига толкова за мен.
Случайно да ти се играе пикълбол довечера?
Какво? Не, много съм изморена.
Мислех да си остана у дома и да гледам филм.
Всъщност и аз съм изморен. И аз мислех да гледам нещо.
- Какво ще гледаш? - Не знам.
По Ти Си Ем ще дават "Абсолвентът".
- "Абсолвентът" ли? - Да.
- Тъкмо гледах трейлъра. - Видял си трейлъра?
Изглежда интересен и ако имах Ти Си Ем, сигурно и аз щях да го гледам.
Дъсти, ела да го гледаме, ако искаш.
Въпреки че е доста късно.
Спокойно, имам работа.
Претрупан съм от работа, но ми се струваш самотна, идвам.
Боже.
Баща ти нагнети ли напрежението, преди да каже, че не избира теб?
- Не ми се говори за него, затова съм тук. - Добре.
Така и така си тук, може ли да те питам нещо?
Да, казвай.
Послушах те и реших да отида на събитието в бара.
Супер.
Да, но ми трябва мнението на мъж за тоалета ми,
защото искам Мич да се пръсне от яд, като ме види.
- Покажи ми го, интересно ще ми е. - Добре.
Благодаря, сега ще се облека.
- Готино обзавеждане. - Благодаря.
Доста неща имаш.
- Значи си грънчар? - Да.
Поредното ми хоби. Това е буркан за бисквити.
- За бисквити ли? - Да.
Има странни вдлъбнатини, едва ли ще побере бисквити.
Знам, но тъкмо няма да ядеш много, ако си на диета.
- Значи буркан за диети. - Да!
Гениално, Кандис.
- Не исках вдлъбнатини, така стана. - Изглеждат естествени.
Ако ти харесва, вземай го.
Благодаря, но имам много такива.
Имаш ли хобита?
Само тенисът.
Той се брои за спорт, но си личи, че го обожаваш.
Много го обичах, като бях малък.
Наистина ми харесваше да прекарвам времето си с татко.
Беше хубаво, той вярваше в мен. Чувствах се специален.
Вложи всичко в мен,
а аз се провалих.
Май и той се е провалил.
Кандис?
- Да? - Тази булка ти ли си?
Не, пазя си снимка на подобна жена с булчинска рокля.
Леле!
Какво мислиш?
- Страшна мацка си. - Добре.
За миг се притесних. Виж какво намерих при дрехите.
Ако си търсиш каубойска шапка, давам ти я. Беше на Мич.
- Как съм? - Отива ти, виж се.
- Добре е, гледай. - Сладки сме.
Нали?
- Филмът започва. - Да го гледаме.
Г-жо Робинсън, искате да ме прелъстите.
Невероятен филм.
- Знам. - Трябва да е класика.
- Класика е. - Така ли?
Заслужено е.
- Изглеждаш притеснен. - Просто мисля за бъдещето си.
Младежа с големия нос го чака страхотна кариера.
Дъсти, това е Дъстин Хофман. На 80 години е.
Изглежда супер.
Кара в насрещното, бил съм на същия мост.
Все още може… Това е гаф, не може…
Поспи си.
Търсил си ме, шефе.
- Може ли да съм откровен? - Искам.
Виж сега, Пи Джей, мъчи ме доста смущаващ проблем.
Става дума за книгата, която пиша.
Не ме изненадваш, роден си за писател.
- Как е заглавието? - На книгата ли?
"Тихото острие".
Яко! Ще я прочета, ще я поръчам по-отрано. Слушам те.
Та главният воин, Пузимб, е част от племе.
Винаги е бил.
Но започва да общува с другото племе, което е смятал за враг.
Какъв обрат! Буквално ме потапяш в сюжета. Пипни ми пулса, препуска.
Води двойствен живот.
Хем иска с новото племе,
защото му харесва, хем го е срам да не го видят с него.
Главният воин започва да се влюбва в една от героините,
а тя е доста по-възрастна от него.
Пичът ме кефи.
Ако четеш "Тихото острие" и Пузимб си смени племето,
защото е взел да хлътва по дракон, да речем,
който е с 30 години по-стар, щеше ли да гледаш с лошо око на Пузимб?
Не бих бъзикал някого за това.
Не съм писател, но ако сравня богатия свят от въображението ти
с моя скучен живот на базата на сходни преживявания,
ако ти беше Пузимб, щях да ти кажа да рискуваш.
Така ли? Сходни преживявания?
Да не си бил с по-голяма от теб?
- Донякъде. - Потайнико!
- Знаеш ли какво е обектофил? - Не, но тръпна да науча.
Това е човек, който се влюбва в предмети, не в хора.
Примерно в сгради, мостове, коли.
Аз съм влюбен в бойния кораб "Алабама".
- Всъщност може да не ми разказваш. - Искам.
Построен е през 1939 г., свален от въоръжение през 1947 г.,
обявен за историческа забележителност през 1986 г.
Да, бил съм с нещо по-старо от мен и за нищо на света не бих го заменил.
Кажи го на Пузимб.
Че си правил секс с пенсиониран кораб ли?
- Точно така. - Как става сексът?
Един кораб няма влагалище и задник.
Я да излизате от басейна! Работите тук.
- Това правим сега. - Вън!
Натам.
- Кандис, ти дойде! - Да, дойдох.
Имам това право, този бар не е на Мич.
Напълно те разбирам, мила. Просто се радвам да те видя, ела.
Много си красива.
Тъпо! Ами приятна вечер!
Здрасти.
- Здрасти. - Канди, ти дойде.
- Не бях сигурен дали ще те видим. - Ето, виждате ме.
И само да напомня, че този бар не е твой.
Както кажеш.
- Помниш Бий, нали? - Разбира се.
Здрасти.
Кой може да забрави известната Бий?
Сега ще кажеш нещо мило за мен, нали?
- Харесва ми тоалетът ти. - Ето, знаех си.
Ще отида да взема нещо за пиене, вие си поговорете.
- Здравей. - Здрасти.
Добре ли си? Виждаш ми се напрегната.
Не, нищо подобно.
- Много съм си спокойна. - Добре, радвам се да го чуя.
- Така е. - Нещо ново при теб?
Взех си змия.
- Казва се Мич. - Нося бирите.
- Заповядай и наздраве. - Да пием за змията.
- Каква змия? - Ами просто змия, не го мисли.
- Супер. - Добре ли си?
Кандис, как си?
- Не ми е… - Пребледня.
- Не мисля, че… - Седни.
Да, седни.
Мога да помогна, бях медсестра, като приключи кариерата ми на модел.
Ама естествено, че си била модел. Не биваше да идвам.
Привет.
- Дъсти, какво правиш тук? - Отбелязвам присъствие.
Това той ли е?
Хайде.
- Мич! Това ли е? - Кой е този?
Здравей, аз съм новият й. Приятно ми е.
- Аз съм Бий. - Приятно ми е. Съжалявам, че закъснях.
Само пълните кретени правят така. Но банковите сделки не чакат.
- Вземат си своето, нали? - Сигурно.
Така се радвам, че най-сетне се запознахте.
Да, и аз.
Извинете, тази невероятна изкусителка ме остави без думи.
Тази вечер си много красива, бебчо.
И ти си хубав, бебчо.
- С моята шапка ли си? - Напоследък съм с доста твои неща.
Искаш ли да танцуваме?
- Съжалявам, трябва да танцуваме. - Отиваме.
Идвай. Как беше?
- Много добре. - И още как!
Как така е с моите неща?
Много ви благодаря.
Дъсти, благодаря, че дойде.
- Чуваш ли се? Аз ти благодаря! - На мен?
- Защо? - За всичко.
Бях попаднал в житейска дупка. Вярвах в толкова много глупости.
Сега се чувствам много по-добре. Знам какво искам.
Така ли? И какво е то?
Теб.
- Какво? - Ела ми.
Дъсти, не.
- Не. - Притеснена си.
- Разбирам, заради възрастовата разлика е. - Не, спри.
- Не е заради това. - Аз съм окей.
- Голям праз, че си по-възрастна. - Не ме привличаш.
Не те чух, нещо измърмори. Какво каза?
Че физически не ме привличаш.
Мислех, че това е ясно.
Не съм искала да те подведа.
- Съжалявам. - Не си ме подвела.
Просто ме покани в дома си в уязвим за мен момент
и ми пусна "Абсолвентът".
- Не съм те канила. - За един с голям нос.
- Ти ми се обади. - Ухажван от по-стара жена.
Боже мой, ти ми се обади. Буквално се самопокани.
- А плейлиста, който ми направи? - В смисъл?
Всяка песен е провокативна.
- Моля? - "Кънтри целувки".
- Боже! - "Родео любов".
Това са просто известни кънтри песни.
"Кадрил и кръгла дупка". За каква дупка се пее?
Тази май трябваше да я пропусна.
Добре, зарежи песните. Да речем, че са безобидни.
Като те целунах, ти ми отвърна.
- Да. - Обясни ми защо.
Изнасяхме шоу на Мич.
И може би малко се отнесох, но съжалявам.
Също така… Боже.
Исках само партньор в пикълбола, по дяволите.
- Ясно. - А получих нещо далеч по-добро.
Много добър приятел, на когото наистина държа.
И искам така да си остане.
Няма проблем, мерси.
Дъсти, спри, недей така.
Не ми трябва случайна приятелка, с която да играя пикълбол.
- Не съм случайна. - Имам си приятели.
Никога не съм имал проблеми с това.
Имам купища приятели. Пи Джей е залепен за мен.
Също така…
с Гейл постоянно се виждаме.
- Моята Гейл? - Не, друга.
Мисълта ми е, че не ми липсват приятели.
Сега ме извини, но имам среща с мадама, да не закъснея.
Дъсти…
Дръж се, мой човек.
Дори на каубоите им отказват.
- Добре. - Да.
Не съм добре.
Едва избутвам деня.
Губя представа за…
Боже мой.
ЧЪК: ЕЛА СИ, ВАЖНО Е.
Така си готин.
- Сериозно? - Да, дръзко решение.
Как е китката?
Добре е, почти се е възстановила, скоро ще махна шината.
Радвам се. Трябваш ни в топ форма, Чук.
- Кои сте "вие"? - Клубът.
За дуела.
Нали не е майтап? А Нийл?
Стига, сине, сам го каза - другите играчи в клуба са зъболекари.
Не се стремят към съвършенство като нас.
- Вярно е. - В кръвта ти е.
Ще участваш ли?
Да, татко, брой ме.
- Да действаме. Чука се завърна. - Ха така!
- Няма да те разочаровам, ще ги размажем. - Дано.
Не става дума само за пикълбола.
- Наясно си, нали? - Да, разбирам. За клуба е…
Не, става дума за упадъка на човечеството.
- На човечеството. - Сигурно звучи драматично.
- Не и на мен. - Но тенисът изисква търпение.
- Да, търпение. - Отдаденост.
- Да. - Дисциплина.
Със сигурност.
Казвали са ми, че пикълболът се учи за по-малко от час.
Това явно минава за плюс.
Но така не се гради нещо, което остава задълго.
Ще оставя наследство.
Няма да позволя да го смачкат.
Градя нещо, което ще има здравината на стоманен термос или манерка.
- Разбираш ли? - Да, ти си манерка.
Не съм манерка, а градя нещо издръжливо.
Както и да е, нямам търпение да те видя пак да играеш.
Благодаря, татко.
- В момента съм объркан и точно от това… - Стана късно, сине.
Определено.
Завръщаш се, Чук.
Чудесно изглежда.
Махаме шината и можеш отново да лъскаш.
- И да играя тенис, нали? - Сигурно.
Относно онзи уебсайт, за който споменах…
- Спри. - Не влизам там.
- Дори не помня. - Да, защото нищо не съм казвал.
Нарича се "лепкав медец", всеки го знае.
Жените са яки, има промоции,
не си се възползвал, както и аз, защо ли го казах?
- Тогава не говори повече за него. - Мълча, дума не обелвам.
- Благодаря за китката. - Няма проблем. Какво стана с пикълбола?
Супер се получи. Баща ми размисли и ще участвам в дуела.
- Да. - Снощи ми каза, много се зарадвах.
Да, чух, шантава история.
Не беше толкова шантаво. Просто баща ми е костелив, изпитваше ме.
Но и аз не падам по-долу, доказах се.
Това ни сближи още.
Не, като казах "шантаво", имах предвид Нийл.
- Как е умрял. - Нийл е умрял?
- Не знаеше ли? - Какви ги говориш, докторе?
Нийл се качил на тавана, за да извади някакви кашони.
Явно там живеела сова майка.
Помислила, че той идва за яйцата, и направо пощуряла.
Нийл е бил убит от сова?
Не, все още дишал, когато мирясала.
Но се измушил през прозореца,
търкулнал се и паднал от покрива точно когато жена му се прибирала.
Предната гума сплескала каквото останало от черепа му.
Какво?
Жена му твърди, че не го видяла, но май ще лежи в затвора.
- Как може да не видиш такова нещо? - Пълна фантастика.
Мислех, че Чък ти е казал. Много странно.
Да, разбира се, че ми каза.
Да, жената на Нийл прегазила главата му и го убила.
- Да, той ми каза. - Ясно.
Току-що ти казах и ти не беше чувал за случилото се.
- Не, вече знаех. - Беше доста изненадан.
- Не. - Както и да е, мир на душата му.
Да, успех със секси медеца, трябва да тръгвам.
"Лепкав медец". И не припарвам там. Не е само за секс, а за сплотяване.
Сова, татко? Някаква проклета сова?
Защо си разстроен? Тя ти поднесе златна възможност.
Значи признаваш, че само затова ме избра.
- Какво искаш да чуеш? - Че вярваш в мен?
Че не си бил принуден да ме избереш заради тъпата птица.
За разлика от теб, тъпата птица би Нийл, без да й падне перце.
Ако можех да й дам тенис ракета, щях да я включа в дуела.
Но Джийн и Гари сметнаха, че си най-добрият избор.
Значи не ти си ме избрал. Супер!
Изключено е една сова да спечели точка срещу мен в тенис мач.
Дори да залепиш ракетата за гнусните й ноктенца.
ЛОШОТО МОМЧЕ В ТЕНИСА
ЧУКА ЗАМАХВА СИЛНО
Махай се, Пи Джей.
Пи Джей, не ми се…
Как разбра, че съм аз?
- Уби се да ми звъниш и пишеш да се видим. - Знаех си, че това ще ме издаде.
Трябваш ни в клуба, Дъсти. Дуелът е утре.
Не мога да се върна там.
Знам, че ме смяташ за саможив здравеняк,
нещо като Батман.
- Далеч си от истината. - Но всъщност ти се възхищавам.
- Знам, Пи Джей. - Да.
Но няма за какво.
Не говори така, ти си легенда.
За малко да биеш Анди Родик.
Не, жив пример съм какво не трябва. Не знаеш.
Не е история за невинните ти уши.
В смисъл?
Искаш ли да знаеш какво стана между мен и Родик в онзи ден?
- Дълга история ли е? - Кратка, но със заряд.
Добре.
Прякорът ми загатваше, че удрям най-силно.
Но Анди удряше по-силно.
Каквото и да правех, той беше по-добрият.
По лицето на баща ми разбрах, че и той знаеше.
Осъзнах, че аз играя дама, а Анди - шах.
Не можех да го бия.
Той връщаше всеки удар и беше по-добър.
Преди или след шаха?
Не сме играли никакъв шах и никаква дама.
Пак послъгваш, понеже одеве каза "шах".
Не, това е стилистичен инструмент.
Казах, че аз играех дама, а той шах,
което значи, че той беше по-добър от мен.
Къде е инструментът?
- Какво? - Къде го държиш?
Нещо като електронна книга ли е?
Начин на разказване е, не конкретно устройство.
Трябваше ми изход, затова помолих съдията да ида до тоалетна.
Влязох в една.
Сложих ръка върху чинията.
И си счупих китката.
Най-трудното нещо, което съм правил.
Не съм се подхлъзвал.
Сам си счупих китката, Пийдж.
Смятах, че ще е по-добре да се контузя, отколкото да загубя мача.
Значи си бръкнал в тоалетната?
Не, сложих ръка на ръба на чинията.
На капака ли?
Не знам, сигурно на самата чиния.
Поне подложи ли тоалетна хартия, за да не се цапаш?
- Май пропускаш важното. - Ще го приема за "не".
Не можеше ли просто да си сложиш ръката на вратата…
- Беше критичен момент! - Като сега.
Осъзнавам, че не съм Батман.
По-скоро съм комисар Гордън,
защото идвам да изпратя на Чука сигнал в небето.
Трябваш ни, дуелът е утре.
- Започни да се държиш като себе си. - Не знам как.
Най-добре разбери, и то бързо.
Не съм те виждал толкова властен, за уважение е.
Благодаря.
Също, ако разкажеш това на друг, кажи, че после си се измил.
Да му спестиш чуденето.
Защо да му звъня?
И ти го познаваш, Гейл, бих те попитала същото.
Не съм виновна, че го няма.
- Пита теб, защото той ти е партньор. - Само в пикълбола!
Повече не съм искала от него.
Щом го приемаш толкова нормално, сигурно няма да дойде.
Да играем.
Може трите да се въртим.
Вижте, това не е ли той?
- Какво прави? - Май се крие.
Така ли ще кара?
Май да.
- Ужас. - Боже мой!
- Аман! - Дъсти! Добре ли си?
Да. Здрасти, вие ли сте били?
- Какво правиш тук? - Какво ли?
Аз ли какво правя тук?
Какво правя? Ами…
Въздушната възглавница.
Добре съм, нищо ми няма.
Кандис, дойдох да ти се извиня.
Стига, всичко е наред.
Остави ме да довърша.
Сигурно защото каза, че не можем да сме приятели,
след като ти попарих надеждите да сме двойка.
- Какво? - Да, затова е.
Дъсти, когато една врата се затваря,
отваря се друга още по-хубава.
- Вие двете идете да поиграете. - Добре.
Съгласна.
Възглавницата адски закъсня.
- Здрасти, Кандис. - Дъстин.
Дъсти.
Съжалявам за думите си онази вечер, срамувам се.
Искам да сме приятели.
- Много те харесвам. - И аз.
Не ми останаха много добри приятели.
Когато ги изброявах и споменах Гейл,
не ставаше дума за друга Гейл, а за твоята.
- Знам. - А дори не знам дали Гейл ме харесва.
Не те харесва.
Същото е и при мен.
След развода Мич обра повечето ни приятели.
Предатели.
Затова много ти се зарадвах, когато дойде онази вечер.
- Всичко е точно. - Наистина ли?
- Приятели ли сме? - Да.
Добре, приятелко.
Като стана дума за помощ от приятел,
изникна нещо, за което ще ми трябваш.
Какво е то?
ТЕНИС ДУЕЛ ДНЕС
Паднахме няколко пъти.
Дъсти дойде ли?
- Още не съм го виждал. - Не.
Чък! Дъсти току-що пристигна.
ДА НЕ СЕ ДОПУСКАТ В КЛУБА
Моля за внимание! Трябва да ви кажа нещо важно.
- Май трябва първо да поговорим. - Не, Чък, аз взех думата.
Добре.
Започвам.
Написах нещо, сега ще ви го прочета.
Какво е смелост?
Да къмпингуваш ли?
Извинете, не си разчитам почерка. Не може да е "къмпингуваш".
Какво е смелост?
- Дълго ли е? - Не, два реда.
Всъщност това беше.
От много време насам, татко, се преструвам на друг.
Но край. Ето такъв съм наистина, за добро или лошо.
А ти не ме уважаваш, никога не си.
Затова няма да играя за теб.
Ще участвам в дуела, но не в подкрепа на тениса.
Днес ще играя за пикълболистите.
Не ми остави друг избор.
- Супер! - Чакай малко.
- Да го обсъдим, готов съм да… - Не, Скип, не ставаш.
- Ще играя. - Дъсти ще е.
Дъсти! Дъсти!
Татко, Чука се завърна.
Добре, успокойте се.
Не е за вярване, че ще го кажа, но синът ми е прав.
Никога не съм му вярвал, той беше резервен вариант.
Затова трябваше да ходатайствам,
за да извикам истински играч за мача днес.
Трикратният финалист на "Уимбълдън", шампионът на "Ю Ес Оупън 2003".
Дами и господа, посрещнете Анди Родик!
НАПРЕД, АНДИ!
Благодарен съм ти, че ти беше пръв.
Щеше да излезе, че съм гадняр да заменя сина си,
но стана идеално.
Просто идеално, така си го представях.
Оставете го да диша.
Мачът ще се играе в 12 ч., както е по устав.
Може и сега, ще го разцепя.
Сигурен съм, но нека спазваме правилата.
Дано само не се уплашат и дружно да бият отбой.
- Спокойно. - Не.
О, не!
- Може и да го биеш. - На тенис ли? Не мога, това е Анди Родик!
Той е класи над мен, Кандис.
И винаги е бил.
Дъсти, баща ти използва вратичка в устава срещу играчите на пикълбол, нали?
- Да, може да намерим нещо в наша полза. - Няма да стане.
Не пречи да проверим. Винаги си нося копие.
Супер, аз ще проверя.
Носиш си устава на клуба в чантичката?
- Не знаеш кога ще ти дотрябва. - Кога друг път си го вадил?
Ще се поразтъпча.
Мачът е след пет минути.
Наистина ли ще го направиш?
Как разбра, че съм тук?
Винаги си тук преди мач.
- Чат-пат и по време на мач. - Да.
Още може да се откажеш.
Тъкмо навреме за жребия.
Ти избери - може да ти е единственият шанс да спечелиш.
Много смешно, Анди.
- Ези или тура? - Тура.
Тура е.
- Ти ли ще сервираш? - Чакайте.
- Наистина ли? - Да.
Искам да избера корта.
Много ще ти е от помощ, няма що.
Възможно е. Избирам 16-и корт.
- Какво? - Да.
Не, в тенис клуб сме, а това е тенис мач. Играйте на тенис корт.
Ето, в устава си пише.
"Победителят в жребия може да избере кой да е корт на територията на клуба."
Какво толкова му има на 16-и корт?
За пикълбол е, кучко.
КОРТ 16
Той ще се справи, сигурен съм.
Джон Макенроу?
Кое ме издаде? Лицето и тялото ли?
Какво правиш тук?
Чух за големия мач, обичам да гледам.
Господа, играем до 11 точки, печели се с две точки разлика.
- Въпроси за правилата? - Не, да приключваме бързо.
Тъпак.
Ха така!
Не бой се.
- Хайде, Анди! - Напред!
Анди, давай!
Браво!
Схванах - като тенис е, но по-лесно.
Удря много силно.
Запазената марка на Родик - бързината.
Дъсти няма време да си поеме дъх. Нещата бързо ще загрубеят.
- На кого говориш? - На почитателите.
Да видим следващата точка
и как ще отговори Дъсти на стрелбата на Анди.
Да, това ще направим, благодаря.
Радвам се.
За какъв се имаш? Аз съм най-добрият!
Хайде!
Давай, Анди!
Явно Бойд е заслепен от славата.
- Може би ще се стегне. - Не ми се вярва, но дано.
Не само заради публиката…
Почивка ли ти трябва? Кислород?
…но за самия Дъсти,
дръзнал да търси себе си, въпреки че е прехвърлил 40-те.
Съдбата на бащиния му клуб е неясна.
Откъде знаеш такива подробности?
Хотдог! Откъде го взе, тук продават ли?
Не, от вкъщи си го нося.
Ставай!
Използвай корта.
- Какво? - Използвай корта.
Какво казваш?
Използвай калпавия корт в твоя полза, тъпо парче си!
Оградата е твърде близо.
Стегни се, Анди, нищо ти няма!
Външният ъгъл е крив и напукан.
В пукнатината!
Чък, кортовете са зле.
Давай, Анди!
- Напред! - Мачкай, Анди!
Чешмата тече и оставя хлъзгава локва близо до колчето.
Добре ли си?
Там се пързаля. Татко, трябва да го оправим.
Спортсменско.
Това падане уби инерцията му.
На 16-и корт наблюдаваме шоуто на Дъсти.
Напрежението от Гари, Чък и останалите тенисисти е осезаемо.
Четеш ли отнякъде?
Чета израженията в публиката и езика на тялото на играчите.
Сега у Дъсти се надига надежда, понякога това е достатъчно.
Мамка му!
Анди, затвори хладилника.
Шеф, дай нещо за хапване.
- Измий чиниите, кучко! - Къде е ножът за масло?
Шегички между приятелките ми.
- Онези бабички ли са ти приятелки? - Да.
В кухнята си, Анди. Точка за мен.
Точка до победа. Дъсти има възможност да вземе мача.
Но Родик и друг път е загазвал, няма да се даде без бой.
Дъсти напълно се преобрази.
Сякаш осъзна, че никога не е късно да се промениш.
Удряй.
Силата му е в мекотата.
Отръсква се от старата си самоличност, която вече не му служи.
Добре го каза, Джон Макенроу.
Добре, ще е по твоя начин.
Това беше очаквано. Родик се адаптира в движение.
Копира стила на Дъсти.
Наблюдаваме доброто старо разиграване.
Удряй, Чук.
- Какво правят? - Разменят си динкове.
- И сега какво? - Чакаме.
Сериозно?
- Така ли се играе? - Да.
- Удрят, докато някой не вдигне за воле. - Голяма тъпотия.
Оспорван двубой между титани.
Кой пръв ще сгафи?
Леле!
Динк.
Обичам тази игра, бейби!
Невероятно! Чука победи. Чука печели с динк.
Ще имаме още кортове!
Непобедим съм!
Дъсти! Дъсти!
Успяхме! Спечелихме!
Ти го направи! Победи!
Така се радвам!
Анди, недей да се косиш, брато.
Нищо ми няма. Не е истински спорт, а и не ми пука за никого тук.
Все тая, горе главата, младежо.
Беше тъпо. Професионален спортист съм.
- И баща ти ми плати 15 бона. - Гладиаторска битка. За мен беше чест.
Не мога да повярвам.
И аз съм слисан. С малко късмет и мамене все пак го бихме.
- Дъсти, беше невероятно. - Благодарение на теб.
Най-сетне осъзнах, че невинаги е важно да удряш силно.
Да, трябваше ти доста време, но накрая проумя.
- Спечелих мач. - Спечели.
Дъсти, иди да провериш баща си.
- Хукна към кабинета си видимо разстроен. - Лошо.
По дяволите.
Татко, съжалявам. Знам колко много значи клубът за теб.
Не исках да ти го причиня.
Моето момче се справи с Анди Родик.
Но не играхме тенис, а пикълбол.
Няма значение играта или че лично го поканих да те размаже.
Важното е, че момчето ми срази Анди Родик.
Гордея се с теб, сине.
- Така ли? - Да!
Откога чакам този момент!
Унизително е колко много значи за мен.
- Винаги намираме начин. - Да, най-сетне го бихме.
- Бихме го! - Победихме го.
- Толкова не сме се забавлявали с теб! - Да!
ШЕСТ МЕСЕЦА ПО-КЪСНО
ПЪРВИ ЕЖЕГОДЕН ТУРНИР ПО ПИКЪЛБОЛ
Браво на нас, всичко е идеално.
Благодаря, президенте по пикълболните дейности.
Можеш ли да повярваш, вицепрезиденте по пикълболните дейности?
Аз ли?
- Официална титла ли е? - Да, между мен и теб.
- И ще получа повишение? - Не.
- Сърдечно приемам. - Чудесно.
Купих ти нещо, за да ти покажа,
че ти благодаря, разбирам те и те приемам.
- Най-добрият ми приятел. - Благодаря.
И аз, Пийдж. Отивам при другите.
Миличка, Али.
Скри се от радара ми, но ето че се завърна.
Дано са доволни.
- Залп! - Жесток удар, татко!
Помляхме ги. 11:0.
- Можеш ли да повярваш? - Не.
Чък, не очаквах да ти донесе радост, но ти ме опроверга - респект!
Размазах те, Прасчо.
Не ме наричай Прасчо! Казвам се Скип Пиглиани.
Добре, извинявай, Скип.
- Благодаря. - Моля, Прасчо.
Здрасти, забавно ли е?
Предпочитам тениса, но и това не е лошо.
Забавно е, някои играчи доста се филмират.
Дарлингчета, стига дрънканици, да пикълваме. Тенкю!
Дами, как е?
Раздвижи се, идвай да те опухаме.
- Палавнико! - Огън си, Джуди!
Същински огън.
Не е за вярване, че завършихме наравно срещу Гейл и Джуди в първия кръг.
Все пак аз наредих схемата.
- Исках да играя с приятели. - Ясно.
Но исках и да е сигурно, че ще ги победим.
- Давай да ги размажем. - Хайде.
Готов ли си, Чук?
Чука умря. Аз съм просто Дъсти.
Може да ти викаме Динк.
Не, няма да ме наричате така.
На мен ми допада.
Не ми подхожда, не искам такъв прякор.
Динки Динки Ди, това си ти!
- Вече си Динк. - Не давам.
Явно Дъсти си спечели ново прозвище. Да видим докога.
Няма да съм…
В ПАМЕТ НА ЛИН МАРИ СТЮАРТ
Превод на субтитрите Катина Николова