Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
(fötterna dunkar)
- [Man] Okej folkens, Han kommer att vara här vilken sekund som helst.
Låt oss avsluta det här, få det gjort smidigt,
Vi kommer att vara härifrån i rimlig tid.
- Okej.
(folk talar svagt)
Ja.
(dörren knarrar)
- Det är perfekt.
– Hej allihopa, herr Kilroy är här.
- Hej, Tom Kilroy. - Hej. Trevligt att träffas.
- Trevligt att träffas, Hur var din resa, herrn?
- Trevlig resa. Tom Kilroy. - Hej, herr Kilroy.
Öh, jag hade bara ett par saker
som jag ville ta upp med dig först.
Det kommer att ta oss lite tid
att få allt klart upp, inte för mycket tid.
Jag lovar, vi ska hålla det här enkelt.
Eh, finns det något som jag kan göra för dig eller?
- Har du kaffe?
- (skrattar) Ja, jag definitivt ta lite kaffe,
Jag ska ta itu med det åt dig.
- Herrn, om ni följer mig på det här sättet, det vore toppen.
- Herr Kilroy, hur går det?
Jag ska vara din intervjuare idag.
Jag måste bara ringa ett snabbt samtal.
Jag återkommer strax.
(fötterna dunkar)
- [Man] Åh, jag insåg inte ens det
att kameran rullade, okej.
- Okej, herrn, försök att inte flytta för mycket
när du svarar på frågor.
Vi vill inte sluta halvvägs igenom från grunden.
Om du känner dig obekväm eller om du vill justera,
säg bara till så fixar vi det.
(handklappar)
Allt bra?
- [Man] Låter bra, redo att rocka.
- Ska jag hålla mina svar korta eller?
- [Kvinna] Ja, var bara dig själv.
(Tom harklar sig)
- [Kvinna] Thomas Kilroy intervju, ta en.
(klappbrädans klackar)
(fötterna dunkar)
(Tom sniffar)
- [Intervjuare] God kväll.
Varför berättar du inte lite om
vem du är och vem representerar du idag?
- Jag är Thomas Kilroy,
och jag representerar familjerna av Amy Hanson, Randy Harris,
Emma Grove och Peter Moore i den pågående rättstvisten
mot Fairfield Länssheriffens avdelning.
- [Intervjuare] Så varför är du egentligen
släppa det här materialet?
- Vi släpper ut bilder eftersom vi tror
det kan skipa rättvisa åt de fyra saknade
och kanske lindra lite av smärtan och lidandet
som deras familjer har upplevt.
(olycksbådande musik)
- [Berättare] Fyra internet personligheter började produceras
i ett avsnitt av realityserien,
"Cryptid-projektet."
Randy Harris, Emma Grove
Pete Moore och Amy Hanson
var unga, energiska och entusiastiska.
De fyra försvann spårlöst.
- De var mer än bara innehållsskapare,
de var utredare.
- Fyra skapare, fyra sanningssökare
som försvann förra året Fairfield County, Connecticut.
- Vad höll de på med ute i Fairfield County,
Connecticut, frågar du?
De jagade en varulv
eller de var åtminstone efter en varulvshistoria.
Detaljerna är bristfälliga i detta.
- Poliser, poliserna är det,
poliserna är inblandade på något sätt,
någon form, eller någon skepnad, du vet?
- [Berättare] Fairfield Länsutredare
samlade sina tillhörigheter från sin stuga
och förvarade dem som bevis.
Familjerna lämnades förbryllade, lämnas utan svar
vart deras nära och kära hade tagit vägen.
- Nu försöker jag inte för att uppvigla eventuell panik,
men fyra personer försvinner inte bara.
Något stämmer inte här.
Och vad som än hände där ute,
det kan ha överraskat dem.
- [Berättare] Familjerna erhållit juridisk representation
och efter ett års lång rättslig tvist,
tillhörigheterna avstods.
De sållade igenom själva tillhörigheterna,
okänt för dem vad de skulle hitta.
Tillsammans med kläder, toalettartiklar, och campingtillbehör,
de upptäckte också kamera som används av de fyra
som innehåller det material de filmade
medan de producerade sitt sista avsnitt.
- Men här är delen som håller mig vaken om natten.
Deras filmmaterial återfanns.
Låt det sjunka in nu.
Vad de än såg, vad som än följde dem,
vad som än gjorde dem försvinna, det finns på band.
- Jag gör den här videon specifikt för Thomas Kilroy
ber dig, vänligen släpp filmen
från deras senaste ödesdigra show.
- [Berättare] Detta är det senast kända filmmaterialet
av Fairfield Countys fyra.
- [Intervjuare] Om det fanns en mörkläggning
begångna av Tjänstemän i Fairfield County,
varför skulle de ha lagt fram detta bevis
överst i första hand,
varför inte bara få det att försvinna?
- Tja, jag har ingen aning om deras motivationer.
Kanske någon kände sig skyldig om en misslyckad utredning,
äh, kanske det var ett misstag.
Oavsett anledningen,
vi är tacksamma att de respekterade domarens order.
- [Intervjuare] Så finns det något, eh,
publiken behöver veta innan vi visar filmen?
(klickar i munnen)
- Titta bara på filmen med ett öppet sinne, inga förväntningar.
- Herregud, Peter. - Vadå?
- Herregud! (gråter) - Åh, fan.
Åh, åh, åh herregud! - Det kommer att gå bra.
Stanna bara hos mig. - Åh, herregud.
- Stanna hos mig. (statiska knastranden)
- Hallå, hallå, hallå! Hjälp mig!
Hjälp mig, hjälp mig! – Herregud!
Vi måste härifrån.
(statiska knastranden) (gråter kvinna)
(fötterna dunkar)
- Fan. - Åh nej.
(föremålet dundrar)
- Okej, det ser bra ut.
(fingrarna knäpper)
Testa, testa, testa.
Okej.
(suckar) Detta är det sista kameratestet
för säsongsfinalen av "Cryptid-projektet".
Säsongsfinal, fan. (skrattar)
Det här har varit ett galet år.
Okej, ja, idag,
Vi är på väg till Fairfield Län, Connecticut.
Det är ungefär sex timmars bilresa.
Ska plocka upp e-alla här om en sekund.
Och vi ska leta efter det svårfångade
Varulv i Fairfield County,
Det är en berättelse jag växte upp med hörs hela tiden, så.
(suckar) Väskorna är packade.
Jag tror att det är allt.
(suckar) Vi får se hur det här går.
(dörren klickar och knarrar)
Amy, Amy, kom igen, nu går vi.
- Jag kommer, Randy, det är du som är sen.
- [Randy] Okej, lyssna, nu går vi bara.
- (skrattar) Är M och P redo att gå?
- [Randy] Ja, de är i bilen.
- Okej, coolt.
Vänta, varför filmar du det här?
- [Randy] Det är en dokumentär, du filmar allting.
- Du är en sådan nörd.
- Okej.
(fötterna dunsar och golvet knarrar)
(dörrduns)
- Okej, vad i helvete tog så lång tid?
- [Amy] (skrattar) Åh, Randy var sen.
- [Randy] Okej, lägg inte det här på mig, det var du.
– Jag vet inte.
- [Amy] Okej, bokstavligen allt jag behövde göra
sätter mina örhängen i, så,
för att vara rättvis. - Var den,
Vart i helvete ska vi?
- Vart ska vi? - Ja.
- Fairfield County. (klocksignaler)
- Ja. - Okej,
Är någons dörr fortfarande öppen?
- [Randy] Åh, fan.
- Randy, din skåpbil suger, kompis. - Randy, kom igen.
- Ge mig kameran så kör du.
- Jag tycker vi borde låta Emma Gör kamerajobbet den här gången.
- Ja, ja, ge henne kameran.
- [Emma] Gör ni verkligen det? Vill du se det? (skratt)
- [Amy] Jag skulle faktiskt Älskar det. (skrattar)
– [Emma] Det skulle definitivt vara något.
- Svängradien på den här grejen är bara skräp.
- [Amy] Jag tror verkligen att inför nästa,
vi måste skaffa en av de där som en stor rumpa som husbilar.
– Jag skulle inte ha något emot det. - Ja.
– Jag skulle inte ha något emot det.
- Ja. - Ja, det kan vi.
- [Randy] Vilken tid börjar Säger GPS:en att vi kommer fram?
- En.
Du sa just, vänta. vart ska vi igen?
- Herregud. - Fairfield County!
- Okej, men liksom det är en stor- - Vi har planerat
detta i månader, kompis.
- [Peter] Men liksom, jag behöver en exakt adress.
- Okej. - Ett helt län,
vi kunde åka vart som helst. - Vänta, vänta, vänta,
men vi har så många roliga saker som Emma och jag har planerat-
- Roliga saker? - För att vi ska stanna vid
längs vägen. - [Emma] Vi har några stopp.
Vi fick några stopp. - Ja, vi har ett par
Coola stopp, alltså.
- Ni är redan får mig att vilja röka.
- Jesus Kristus. - Hmm.
- [Amy] Jag trodde du Vi skulle sluta, kompis.
- Ja. - Jag trodde bokstavligen-
- Öh. När sa jag någonsin det?
- [Amy] Bokstavligen sista gången vi filmade.
- Tja... - Om du ska röka,
Kan du åtminstone veva ner fönstret?
(Amy skrattar) - Klipp.
- Randy, mår du bra? Jaha.
Okej, säg till när jag är ute.
- Lite hög- - Låter det bra, Pete?
Hallå, hallå.
- Randy, är jag ute? (motorn mullrar)
- [Randy] Okej, h-vänta.
- [Peter] Vänta, låt oss vänta på den här högljudda bilen!
Hur som helst, är jag ute?
- [Randy] Vänta, håll ut, håll ut.
- Ja?
- Okej, låt oss, eh, Låt oss köra ett intro.
Peter, det är du, du är redo att åka dit.
- [Peter] Ja? Okej.
- Okej. - Är vi bra?
- [Randy] Ja. På dig.
- Okej, vi är här. i Fairfield County,
vi har precis anlänt och vi finns på Västra kyrkogården.
Kusliga vibbar.
Och vi är här och undersöker
varulven i Fairfield County.
- Nu dessa legender började runt 1700-talet,
men det slutar inte observationer från att hända
även i nutid.
Och även om lokalbefolkningen inte är så öppenhjärtig
om sina berättelser och upplevelser,
det hindrar inga turister
från att ta bilder någon mystisk varelse
korsa vägar, röra sig i skogen
och stryker längs de mörka trädkanterna.
Och, åh, och vi har turen att vara här
på fullmånenatten.
Så vi är fullt förberedda att undersök dessa berättelser
och slutligen få vila
legenden om den Varulv i Fairfield County.
- [Randy] Det var jättebra.
- Vi har en grym bil i slutet där, men.
– Jag menar. – Nu går vi vidare!
- Det är bra.
- Vi visste att det här stället var som en-
- Randy, rullar du på? - Japp, ja.
- Åh!
Så Emma hittade den här platsen, jag är så exalterad,
för jag glömde bort det här helt.
- Tror du att det är huset? - Ja, ja, ja.
- [Peter] Jag tror att...
- Bågen, liksom den lilla-
- Den rundade bågen. - Den lilla bågen.
- [Randy] Så vad hände här?
- [Emma] Så det här är Snedekerhuset.
- [Amy] Ja.
- [Emma] Det är filmen från filmen,
"Spöklikt i Connecticut."
- [Amy] Ja.
- [Peter] Ropa ut, "Spöklikt i Connecticut."
- [Emma] Läskigt, läskigt, läskigt.
Låt mig ta en bild här, det är så spännande.
Så hur många människor dog här? - Så coolt.
- [Amy] Varför fungerar inte min kamera?
- [Randy] Några stycken, tror jag.
- [Peter] Några få personer?
Det verkar som att det bor folk där.
- [Amy] Jag är säker på att folk bor nog säkert där.
- [Peter] Det är galet.
- [Amy] Åh.
(fåglar kvittrar)
- [Peter] Okej.
(mikrofonen dunkar) (bilar susar)
Okej, okej.
- Killar, herregud.
- Åh, här. Nu kör vi. flickorna i mitten.
- Åh. - Okej, okej, okej.
– Jag är så exalterad just nu.
- Är du säker på att du inte vill ha ljud på det här?
- Jag gör inte, åh, behöver vi det?
- Behövde vi ljud till det här?
- Tja (otydligt)
- Tack allihopa.
– Grabben, det här är så roligt.
- Jag tog inte med ljud
för detta. - Okej, det är bra.
Vad sa du att det här stället var?
- Curioporium.
- Ja, Emma och jag var som bokstavligen att skura
gillar coola saker för oss att gör och det här är vad vi hittade.
Så exalterad. - Ja.
Vi ska kolla in lite udda saker
och kanske få lite mer av scoopet om den här varulven.
– Ja, jag är så exalterad.
- Det finns ingen chans att någon vet något om det
varulven på den här platsen.
(Randy skrattar)
- Åh herregud. (klocksignaler)
Herregud, är det en mumie?
(kippar efter andan) Jag är liksom besatt.
- [Speaker] Välkommen till Curioporium.
- Välkommen till Curioporium.
- [Speaker] En plats för nyfikenhet, mystik och-
- Din butik är fantastisk. (skrattar)
- Tack. Tack. - Åh herregud,
det här stället är helt otroligt.
- [Randy] Det här är galet.
- Vill du fråga honom om han vet något?
- Ja. Visst. Ehm.
Så faktiskt- - Han kanske vet något.
Ta det, ta det, ta det. - Just nu,
undersöker varulven i Fairfield County,
och vi undrar, vet du något?
Har du några personliga berättelser?
- Personliga berättelser med varulven?
Tja, jag har hört många historier.
Många människor som kommer i, öh, från staten,
du vet, de kommer att ha sina historier
från sin lokala stad.
Uppe nära Fairfield-området,
Fairfield, Litchfield Hills,
det är det mest hemsökta plats i Connecticut.
Det kallas Litchfield Klaff i det området.
Öhm, och varulven är en av de där berättelserna.
Öh, den vilde mannen, öh, vilken är Bigfoot, förmodligen.
Eh, men återigen, det är,
det finns ett korn av sanning i allting,
så vi försöker berätta för folk
vad som är konstigt och ovanligt i Connecticut.
- Ja. - Och kryptider är definitivt
något som Connecticut är känt för.
- Fantastiskt, sött.
- Så du jagar den, letar du efter det?
- Lite av allt. - Lite av allt?
- Så vi gör en föreställning som heter "Cryptid-projektet",
och i princip vad vi gör ska vi åka till olika områden
och vi frågar lokalbefolkningen
och vi gör liksom vårt egen lilla undersökning.
Och detta är nästa på listan,
vi är verkligen exalterade För jag älskar varulvar,
vi älskar alla varulvar.
Och så Fairfield, detta, detta legenden är en sådan,
vi gillar verkligen ville komma till området
och kolla in det eftersom det är en riktigt cool legend, alltså.
- Det är det.
I Connecticut, de kalla det Tysta hörnet.
- Ja. - Du vet,
inte många gillar att prata om saker,
men de vet vad som händer.
Det är bara, om du får dem att prata om det,
du kommer att lära dig massor.
- Åh.
Åh herregud, tack så mycket. – Jag är så exalterad.
Ja, tack. - Vi ska gå runt.
- Gå och utforska. - Har du något emot om vi filmar-
- [Nathan] Nej, absolut.
Känn dig fri, varsågod, låt mig veta om du har några frågor.
- Herregud,
tack så mycket. - Tack så mycket.
- Varsågod, varsågod.
– Åh, jag är så exalterad.
Min man kommer att döda mig
för att jag ska spendera så mycket pengar.
(Amy och Emma skrattar)
- [Peter] Titta allihopa, varulvsbok.
- Varulv, varulv. - Åh!
- Gillar du dessa? (Amy kippar efter andan)
- [Nathan] Japp, de har faktiskt batterier.
- Herregud. (klocksignaler)
Stopp.
- Där kör vi. - Okej.
- Där har du det. Eh.
Så där har du det.
(spöklik musik)
(Emma skrattar)
- Jag är ju bokstavligen talat nördig Ut allihopa, jag älskar det här.
- [Peter] Nu går vi bakåt,
Jag slår vad om att det finns några fler läskiga saker där bak.
- Ja.
Vi måste ooh och aw.
- [Amy] Ja.
(kippar efter andan) Herregud, det är en varulvsunge.
Åh herregud.
Inga.
- Kristaller och stenar- - Hej, älskling.
(Randy grymtar och Emma kippar efter andan)
- [Inspelning] Har befogenheter långt bortom deras skönhet.
- Åh. (skrattar) - Vår avsikt
burkupplevelse-
- Väldigt du, väldigt åh. - Kristaller-
- [Amy] Jag älskar den.
En Vatikanens demon. - Att skapa en personlig
avsikt burk det-
- Gör inte det. Åh, Gud. - Åh, Gud.
– Jag tryckte på. - Du borde inte
har gjort det.
(spöklik musik)
- Åh. (skrattar)
(klockan ringer) (Amy kippar efter andan)
(fåglar kvittrar)
- [Randy] Hej, muskler, ni vill du skynda dig lite?
Vi har saker att göra.
- Du filmar ju redan. Herregud!
- [Randy] Ja, jag filmar allting.
Det visste du.
- Du fick mig att böja min cigarett.
- [Randy] Det är inte mitt fel.
Kom igen. Skynda dig.
Få in den här skiten. Jag är
– Jag jobbar på det.
- [Randy] Ser inte ut så.
- Varulven ska ingenstans, brorsan.
Får vänta på att solen ska gå ner i alla fall.
- [Randy] Det kommer att bli klart,
det kommer att vara nere vid dags du får in skiten.
- Är inte det poängen? - Herregud.
- Kan du bara dra åt helvete?
- [Randy] (skrattar) Förlåt.
(dörren knarrar) - Det är inte för hackigt.
- [Amy] Jag vet, jag vet.
- Hej, behöver du lite hjälp med det?
- [Amy] Ge mig något att bära.
- Nej, verkar det som att jag behöver någon hjälp?
(Randy skrattar) - Okej.
- Håll käften.
- [Randy] Åh, dra åt helvete. (skrattar)
- Jag fattar. - Är du säker?
- Ja. Ja.
Jag bara, innan jag slår dig i ansiktet.
- [Randy] Hej, vänta. Gjorde det, behövde du lite hjälp?
(Randy skrattar)
- Otroligt. - Oj då.
- Vem bokade det här stället?
Större dörrar.
- (suckar) Just det.
Så vi klarade det äntligen och vi är alla inflyttade.
Låt oss gå och kolla hur alla mår.
Hur känner ni er?
- Ganska bra.
- [Randy] Peter, vad gör du?
- Hur ser det ut som att jag gör?
- [Randy] Jag vet fan inte.
- Vill du göra ljudet här? - Nej.
- Titta, byt, byt. - Okej. Åh, okej.
- Ge mig kameran. – Nej, det är okej.
Det är bra. Det är bra.
Jesus Kristus. Så, eh, vi har alla flyttat in.
Vi stannar här de närmaste dagarna
och vi ska ge oss ut in till stan imorgon,
Skaffa några intervjuer, se vad vi kan hitta.
Se, se om vi kan komma ner till botten
av, eh, hela den här varulvsskiten.
Amy? - Ja.
- [Randy] Hur går det? Är du exalterad?
- Ja. Så exalterad.
- Bra, bra, bra, bra. - Så exalterad.
- Så ja, vi ska vara på väg ut i...
Peter, vart fan ska du?
- Ut. - Vart ut?
(dörren klickar)
Vad som helst.
(fåglar kvittrar)
(kameraprassel)
Amy, kan du titta in i kameran?
Jag vill bara kolla fokus.
(fåglar kvittrar)
(dunkande hand) (Amy kippar efter andan)
- Vad i helvete? - Herregud.
Är han så allvarlig? - Allvarligt talat?
- Fick jag tag i henne? - Ja.
- Sprit.
(Emma och Amy skrattar)
- Du träffade mig så bra.
- [Randy] Klipp.
(insekter kvittrar)
- Nej, jag mår bra. Tack.
Jag mår bra. (skrattar)
Tack.
Åh.
- Åh. Mm-hm. - Tack så mycket, min son.
- [Randy] Mm hm.
- Tack, Randy.
- Vad är det här? (harklar sig)
- [Amy] Åh.
- Spotta ut det.
- En.
– Tur att vi inte gör en podcast.
- Jag ville bara,
Jag ville bara tacka er alla för, eh,
för det gångna året.
En. (motorns surrande)
Jag vet att jag inte har varit lättast att vara i närheten av.
- Säg det igen. - Stopp. (skrattar)
- Nej, det har jag, det har jag inte.
Dess,
det har varit konstigt.
En.
Och att vara tillbaka här är,
det är svårt.
Äh, men jag tror inte att jag hade kunnat göra det.
utan er alla vid min sida,
så, öhm, tack.
Öh.
Det är ett år, eh, imorgon, eh, sedan begravningen.
Och- - Förlåt, mannen.
- Nej, det är, det är, det är okej. Eh.
Så ja, jag är, jag är inte försöker hitta på några ursäkter.
Det är bara, öh,
Jag är, eh,
Jag är verkligen tacksam över att ha
er alla i mitt liv.
En.
- Likaså. - Varför? Jag är en jävla idiot.
- Det är du. Men jag är fortfarande tacksam för att jag har mitt liv.
(alla skrattar)
En.
Så,
till "Cryptidprojektet".
- "Cryptidprojektet." - "Cryptidprojektet."
- "Cryptid-projektet". - Hurra.
- Vi älskar dig Randy.
- [Peter] Randy.
(Peter spottar) - Åh!
- Va i helvete stoppade du i det här?
(Amy skrattar) - Jag är ledsen.
- Det är som den billigaste rommen Jag har någonsin druckit i mitt liv.
- Killar. – Det var det, det var det.
- Vi kunde inte ha planerat detta mer perfekt.
Det blir fullmåne imorgon.
(Peter ylar)
(gruppskratt)
Stopp. Du ska ropa ut honom här.
- Jag slår vad om att vargen är en jävla bitch.
(Amy skrattar)
Natt.
– Så vi är här i Fairfield County.
– Det är så gulligt. – Det är supergulligt.
- [Boende] Ni har allihop Min tändare, Randy? Randy?
- [Randy] Nej. Varför tappar du det hela tiden?
- Hallå, filmar ni något?
- [Peter] Ja. En reklamfilm med majonnäs.
- [Emma] Hej.
- Den där. - Hon kanske vet något.
- Ja. Så, hej. - Hej.
- Vi är en del av "Cryptid-projektet",
Vi gör berättelser om kryptider
och vi är här och filmar om varulvslegenden.
- Herregud. Varelsen.
- Vet du något om det?
- Jag kan berätta om varelsen.
- Har du haft en upplevelse?
- Ja, det är sant.
Åh ja. Förlåt, mamma och pappa.
Okej. Det här är vad som hände.
- Hallå, vänta, vänta. - Ja.
- [Randy] Vill du få allt detta inramat?
- Ja. - Ja.
- Låt oss kanske göra det
där borta. - Låt oss gå den här vägen.
- Ja. Okej.
(vindprassel)
Ja, det kan vi göra här
För jag känner att det här är öppet.
- Får jag vara med på TV? - Ja.
- Okej, toppen. – Ja, ja.
- Okej. Vad ska jag göra, vad ska jag göra?
- Okej.
Så, öh, grabbar, vart är vi på väg?
- Du borde nog- - Låt oss-
(kameraduns) - Hej.
Jag tänker på det här sättet, förmodligen, Randy.
- Ja. - Ja.
- [Amy] Vi kanske får tag på några av bilarna,
men jag tror inte att det skulle vara för högljutt.
- Nä, det borde gå bra.
Nå, vad heter du?
- Stacy. Stacy Wallace.
- Stacy Wallace. - Ja.
- [Peter] Är du allergisk mot något lim
eller tejp eller något?
- Varför frågar du mig det?
- [Peter] För jag ska mikrofonera dig och-
- Okej. Nej. - Okej, jag tror,
Faktum är att det ser bra ut som du är.
- Ja. - En.
Bara lite närmare och sedan ja,
Vi är redo och vi kan-
- Har jag något i tänderna?
- Åh nej, du är bra. Du är bra.
- Okej. - Nej, du är duktig.
Du är bra. – Förlåt, jag blev så upphetsad.
- Nej. Tack så mycket för som att prata med oss ​​om detta.
- Ja. - Tack så mycket.
- Ja. - Ja, äntligen.
Ja. Äntligen är det dags.
- Ja. – Det är dags.
- Är den här finnen liksom täckt?
- [Emma] Hmm.
- Okej, vi kör på. - Okej.
- Är det bra? - Ljudet rusar fram.
- Där har du det. - Tack så mycket.
- [Randy] Hur låter det?
- Hallå, hallå. - Eh, vi börjar bli
lite av trafiken,
men vi är bra på vind.
- Okej. - Så.
- Testning. Testning.
Kan, låter det bra?
- [Peter] Allt låter bra.
- Ja, Pete, tack.
- [Peter] Åh kompis, vad är det? Vad heter din hund, mannen?
- Åh, det här är Dottie. - Dottie. Hej Dottie.
- Hej. - Hej, kyckling.
Söt kyckling. - Åh.
Hej, lilla Dottie. - Hej då, Dottie.
- Tack. Skynda dig.
Vi måste fixa det här. Kom igen. - Okej.
- Förlåt. Förlåt, vi har hundar. (Emma skrattar)
- Okej, nu kör vi.
- Okej, på dig. - Coolt.
Så står vi här med lokala Stacy Wallace.
Stacy, kan du dela med dig av din historia?
som du berättade för oss tidigare?
– Ja, självklart.
Så, öh, jag minns det var en väldigt lugn natt
och jag var nere vid min föräldrarnas lada, du vet,
bara se till att allt var inlåst,
alla djuren var tyst, alla var trygga.
Och sedan hörde jag ett lågt ljud morrande som kommer från fjärran.
Såklart tittade jag upp
och jag såg den här jätten silhuett bara i skuggorna.
Och det var, jag vet inte,
det var olikt allt jag hade någonsin sett förut, du vet?
Och sedan tog det ett par av steg på två fötter
in i denna glänta om 300 meter ifrån mig.
Och den var så hög
och liksom böjd framåt
och dess päls verkade till och med som glimmar i månskenet.
Jag vet inte. Jag var absolut livrädd, förstås.
Men jag bara, jag kunde inte titta bort.
Och sedan fortsatte den bara att smyga
parametern för denna clearing
innan den bara försvinner in i skuggorna igen.
Naturligtvis ingen trodde mig dagen efter.
- [Peter] Håll ut mot vinden riktigt snabbt.
Okej. Säg det sista igen.
- Ingen trodde mig dagen efter,
men jag, jag har liksom sagt det till min mamma och min pappa och de skällde på mig
och sa: "Åh, det borde du" aldrig prata om det igen."
Så
- Äh, håll ut för den där fågeln. (fåglar kvittrar)
Mycket kvittrande. - Ledsen för detta.
- Fågelungar.
– Jag är van vid det. - Okej, säg det.
säg det sista igen.
- Mm. Så min mamma och mina pappa, de skällde på mig.
Tack, mamma och pappa.
Och de sa bara till mig: "Åh,
du borde aldrig någonsin prata om det igen."
Men jag svär, jag svär vid Gud Jag såg en varelse den natten.
Jag gjorde det.
Och än idag, år och år senare,
Jag går bara aldrig ut, ensam på natten.
- Så du såg den aldrig igen?
– Nej, aldrig.
- [Emma] Mm.
- Stacy, tack så mycket mycket för att du tog dig tid
att prata med oss ​​idag och dela din berättelse.
– Självklart.
- Kan jag också få dig Skriv under det här åt mig snabbt?
- Okej. - Okej, det var toppen.
- Visst. - Skärande ljud.
- Tack så mycket. – Självklart.
- Lät det okej med alla fåglarna
och allting? - Fick en autograf.
- Jag menar, det låter- - Okej.
- Tack. Jag älskar ditt hår.
– Åh, tack så mycket. - Ja, det är vackert.
- Jag ringer min kusin åt er.
- [Amy] Åh, tack så mycket, Stacy.
- [Stacy] Ja. Okej.
Hejdå. Hejdå. - Hej då.
- [Amy] Tack så mycket igen, Stacy.
- [Emma] Trevligt att träffas.
- Jag vet, jag hade inte förväntat mig det att du ska känna dig så här het.
– Jag vet. (skrattar)
- Tror du att varulven går på dessa gator på natten?
- Ja.
- Förmodligen. - Han är liksom.
- Förhoppningsvis blir det inte det vara het när vi gör som-
- Hej, se upp, se upp. (Peter morrar)
(Emma skrattar) (motorns surrande)
- Det är en fin pool.
Åh herregud. Det är så gulligt.
- Se upp. Du kommer att stöta på det där.
- Randy, du gör det så bra.
- Så smidigt. - Så smidigt.
- Ja. - Jag är riktigt bra
vid att gå baklänges,
vad kan jag säga? - Det är du.
- Du vet, om ingen berättade det här stället för mig
kallades Fairfield County,
Jag skulle säga att det heter Fairfield County.
Ser bara ut sådär. Du vet?
- Den är så söt ändå.
(bilar susar)
Det suger bara att det är så mycket folk vill inte prata med oss.
- Ja. - Titta, det är varulven.
Ser du honom där nere? (Emma skrattar)
Ser du honom? Han ligger på den, på trottoaren.
Låt oss gå och ställa några frågor till honom.
- [Emma] Åh nej, du är i hans kamera.
- Randy, min man. - Ja.
- Börjar C-kameran bli tung än?
- [Randy] Nej, det kommer att gå bra.
- Vilka är de där killarna? Jävla konstiga personer.
- Jävla konstiga personer. - Hörru, tyst.
(Emma skrattar)
- [Amy] Vänta, står det Halvmåne?
– Det säger något. - Åh.
- [Emma] (skrattar) Det är kismet.
- [Amy] Åh.
- [Randy] Hungrig? Kanske vi borde äta där.
- [Peter] Halvmåne? Tja, Vi vet inte vad det är.
– Jag är säker på att det är kaffe. – Det är ett grillcafé.
- Kaffe och grillcafé. - Det är ett galler.
Herregud. Vi svälter.
- De kanske har en tändare.
- Kaffe. - Jag tror inte
de har en tändare. - Åh, vad är det där?
- Åh, det är läskigt. - Det är läskigt.
- [Emma] Åh. (AC-surrande)
- [Amy] Randy, förstår du?
- [Randy] Vänta lite.
- [Peter] Låter jättebra.
- [Randy] Hur låter det?
- Jag menar, för en varulv Legend. Skämtar du med mig?
Half Moon, liksom, låt oss vara ärliga.
- Jaha. Jaha. - Ja.
- [Peter] Bra, bra.
- Hallå! - Jag känner mig som-
- Okej. Det går bra. - Ja.
- Vi har det bra. - Är vi bra?
Låter det bra, Randy?
- Bra. - Peter?
- [Peter] Ja.
Ja, vi är redo att gå. - Ja. Coolt.
Så vi är här på en lokal ett ställe som heter Vinny's Deli.
- Hurra. - Och vi ska
få lite mat, några hummerrullar,
och öh, se om det kanske någon som har någon, du vet,
saker de vill berätta för oss om legenden och äta.
- Ja. Köp lite hummerrullar. (skrattar)
(folk tjattrar) (bilar susar)
- Rullande. - Okej. Låter som att det kör fort.
Vi har lite av restaurangens buller, men-
- Låter bra? - Men jag tror
Det borde vara bra, ja.
- Okej, coolt. Eh, vi är redo.
Du kommer att klara dig bra när som helst. Vill du göra en introduktion?
- Okej. Ja.
Hej allihopa, vi är här inne på Vinny's.
Ska ta en liten smörgås,
men vi träffade också Vivian och Lilly här
som har en historia att dela med oss ​​om varulven.
- [Peter] Okej. Ta på dig skjortan.
Följer igenom.
- Charlie berättade för oss,
en av våra vänner Charlie berättade för oss
att hon såg det nära sitt hus.
- Ja, det var ungefär då
när Audrey Gibbs försvann.
- Ja.
- [Emma] Gjorde ni det? gå i skolan med henne?
- Ja. - Ja, det gjorde vi. Ja.
- Herregud. - Är det som något,
ha mycket folk på Har din skola också sett det?
- Jag tror det. Ja. - Jag tror det. Ja.
Många människor har har pratat om det.
- Speciellt som runt omkring fotbollsmatcherna på kvällen.
- Oj då. - Oj då.
- [Amy] Okej. Okej.
- [Emma] Ni har inte haft några personliga erfarenheter?
- Nej. - Nej, det har jag inte. Nej.
Inga.
- Vad händer? Är vi pratar du om den där varulven?
Jag ska sätta varulv på menyn
om jag hör en sak till om honom.
Ingen av er hör hemma här. Du behöver ett tillstånd.
Ni måste göra smörgåsar.
Vad händer här?
- Okej, förlåt. - Kom igen nu.
- [Amy] Okej, vi måste Gå, grabbar. Stick härifrån.
- Nu kör vi. Tack, tjejer. - Äh, nu går vi, grabbar.
- [Amy] Tack, tjejer.
- Det var galet. (bilar surrar)
- Ja.
- Jag kan inte fatta att vi fick något.
- Ja. - Jag vet. Det är galet.
- Det var, äh, det hade jag inte förväntat mig.
- Nej. - Så det är,
Det är verkligen trevligt.
En. - Vi har fått något.
Kanske inte var en hummerrulle, men-
- Ja. - Vi har fått något.
- Och de kände Gibbs-flickan.
- Det gjorde de. - Ja.
- Så de, de vet uppenbarligen Vad händer med Audrey?
Och jag känner att nu vid det här laget,
alla tycker att det måste göra med varulven, så.
- Ja. - Ja.
- [Randy] Jag tror vi är något på spåren.
– Det tycker jag också.
- Jag undrar om deras subs var bra.
- Jag vet. - Jag hörde att de är
den bästa i stan. - De är förmodligen bomben.
- Jag önskar bokstavligen att vi blev inte utsparkad
För jag vill så gärna ha en hummerrulle.
- Tycker du att vi borde gå tillbaka in?
och be om en med kameran?
- Ja. Jag tror- - Kanske-
- [Randy] Och jag vill också ha en.
- Okej, Randy, stanna där du.
- Jag är rädd. (skrattar)
- Vi går och köper hummerrullarna.
- Ja. - Kan jag bo här med Randy?
För jag är rädd.
- Jag menar, jag vill ha en hummerrulle.
(Emma skrattar)
- [Peter] Är det, förlåt. Är bommen ute?
- Ja. Du är duktig. - Okej, bommen är ute.
Vi får en del,
som ogräsrensning eller trimning, trädbeskärning där ute.
- Eh. - Jag tror att vi kan
fixa det i inlägget.
- [Randy] Ja, det är okej.
- [Peter] Okej. Ljudet rusar fram.
(Candice suckar)
- [Amy] Candice, snälla, ta. ta så lång tid som du behöver.
(Candice gråter)
- Eh.
Min, eh...
Audrey brukade, eh, gå på gränden på natten
och hon sa att det hjälpte befria henne från ångest,
hjälpte henne att sova.
(inhalering) En.
Jag minns att jag sa hur lugn var natten.
(Candice gråter)
En.
Våren är på väg så Luften är så krispigt ren.
(Candince inhalerar)
Öh.
Hon kom inte tillbaka, öh,
men hon gick ut och så vi,
Jag tog hunden på en promenad Gå och leta efter henne. (fnyser)
Det gjorde vi inte, han ville inte fortsätta.
Han ville inte fortsätta. Så.
Jag kände något i mörkret.
Jag vet inte vad det var.
Jag.
vet inte vad det var.
Jag var rädd, jag bara...
Han kom ur kragen.
Han bara sprang. Han sprang.
Och jag ropade efter hans namn och jag ropade efter hans namn
och han kom inte tillbaka.
Och jag fortsatte bara eftersom Jag visste att något var fel.
Jag bara fortsatte.
Och jag, jag gick och jag gick och jag gick.
Och sedan såg jag, jag. (andas in)
Herregud, jag såg henne.
Jag såg hennes ögon. (gråter)
Och sedan tittade jag och, och Jag såg att allt var ute.
Allt var ute.
Är jag en dålig mamma?
- Nej, nej. Snälla. - Nej.
- (gråter) Jag känner mig så skyldig.
Jag bara, jag trodde bara att de var berättelser.
Jag visste inte att jag skulle förlora mitt barn. (gråter)
(Candice andas in och ut)
- [Emma] Det är inte ditt fel.
- [Amy] Candice, jag är så ledsen.
(Candice andas in)
- Eh.
Har du pratat med borgmästaren?
- [Amy] Jag tror att det är, det är,
Det är nästa på vår lista, ja.
- Han heter, eh, Les Holden.
Han är en gammal man.
Han satte stopp för alla av denna utredning.
(Candice gråter)
- [Emma] Kan jag ge dig en kram?
Jag är så ledsen. (Candice gråter)
Jag är ledsen. - Jag älskar att vilja ha tillbaka mitt barn.
Snälla, ge mig tillbaka mitt barn.
- [Emma] Jag är så ledsen.
(Candice gråter)
- [Peter] Ljudet skär.
(Candice flåsar) - [Emma] Tack så mycket
för att du delade din berättelse.
- Tack. Tack.
Tack. Tack.
- [Amy] Jag är så ledsen. Jag är så ledsen.
(Candice gråter)
- Okej, Randy, om du vill göra det här,
låt oss få det här snabbt medan motorsågarna har stannat.
- [Randy] Ja, ja, ja.
Jag vill bara få en en liten sammanfattning efteråt, eh-
- [Peter] Ljud av fortkörning.
- Efter allt där inne. (Emma talar otydligt)
– Jag vet, det fortsätter att slå mot oss.
- Hur mår alla? - Sorgligt.
- Ja. - Typ, ärligt talat.
- Hittade någon annan den konstigt att hon sa det
att hon såg sin dotter?
- Mm. - Som jag trodde
att de sa att hon dottern var försvunnen.
- Ja, - jag, jag, jag hörde det också.
- Så vilken är det?
– Hela den grejen var traumatiserande.
Typ helt traumatiserande.
- Ja. - En.
Jag tror att någon kommer.
- Jag vet, jag måste göra om det där
i alla fall säkert. - Vem är det?
- Liksom Absolut. - Jag gör inte, eh,
Jag fortsätter rulla.
Fortfarande i rullning? - Ja. Jag tar det.
- Okej.
Eh, hej. - Hej.
- Hallå.
- Candice berättar för oss du skulle vara här.
- [Amy] Ja, vi blev faktiskt precis klara.
pratar med Candice.
- Hej. Hur mår du?
- Min man sitter i kommunfullmäktige.
- Ja. - Han vill egentligen inte ha mig
pratar med er, men Jag har ett telefonnummer
som kan hjälpa dig att komma in kontakt med borgmästaren, alltså.
- [Emma] Åh, det vore toppen.
- Och medan, och så medan hon gör det,
det finns några saker du borde veta,
gillar berättelserna du har hört, blir de värre.
De är väldigt lika, var bara försiktig
när, vad ni än tror du gör.
Som- - Okej.
- Som om det är värre än ni
någonsin kunde föreställa sig. - Eh. Min telefon sitter i mitt dåliga fack.
- Eh. Varsågod. - Jag är ledsen. Herregud.
Tack, Randy. - Ja, ja, ja.
- De vill inte att vi pratar om det.
- Åh. - Överhuvudtaget.
- Okej. Okej.
Hans efternamn, så att Holden är hans efternamn?
- Ja. - Okej, coolt.
Jag visste att det var den sista,
men jag visste inte hans efternamn.
Okej, låt mig få det numret.
Okej, herregud, tack så mycket,
för vi hade ingen aning hur man får tag på honom.
- Ja.
- Lycka till. - Okej.
Okej, Randy, jag sparade det.
under Les Holden. - Tyvärr kan jag inte riktigt
ge dig mer information.
Kopia. En. - Ja.
- Jag ska gå vidare och klippa.
- Lycka till. - Ha en bra dag.
Tack. - Tack så mycket.
- Tack. Tack så mycket.
- Tidsförkortning. - Hjälp dem att komma härifrån.
- [Peter] Okej.
Hålla fast. - Va?
- Börja ladda? - Vilken?
- [Randy] Eh, ja. Ja, ja, låt oss ladda.
- [Peter] Börja ladda.
- Nej, vad sa han?
- Jag vet inte, det var bara som det han sa antar jag.
- Mm. Jag känner mig bara så ledsen just nu.
Eh, vi måste nog lista ut det
vad vi också ska göra ikväll.
- Ljud. - Ljud. Hallå, hallå.
- Va? Vadå? - Peter? Hmm?
- Vadå?
Åh ja, ja, ja. Öh, ljudhastighet, testning.
- Hallå. Testning.
Hör du mig? - Höj ljudet, det låter jättebra.
- Fantastiskt. - Och handling.
- Så vi är här på borgmästare Les Holdens hem.
Han är inne just nu.
Så vi ska gå och göra några intervjuer
och försöka lista ut det på ett sätt
Vad händer med dessa legender?
(fåglar kvittrar)
(handknackning)
(dörren klickar)
- Hej, damer. - Hej. Jag heter Emma.
Vi är här med "Cryptid-projektet".
- Ja, det är så. Tack så mycket. för att han kom förbi hans hus.
Kontoret är bara i ruiner.
Det är, vi håller på med byggnation
och det är helt enkelt för mycket att oss, så tack så mycket.
Kom in där. - Ja. Toppen.
- Jag ska hämta honom åt dig. - Tack så mycket.
- Vem fan är den här killen?
Känner du honom?
Rullar du, rullar du? Han, ja.
En.
Hur mår du, herrn?
- Hur mår du? - Bra. Bra.
Ja.
(dörr klickar)
Rullande. (maskinens surrande)
- Rullar vi?
- [Det] Hmm.
- Randy? - Ja. Ja, ja.
Vi är redo att gå.
- Okej. - Okej. Låter som att det kör fort.
- [Emma] Tack så mycket för att se oss med kort varsel.
- Inga problem. Inga problem alls.
Jag har faktiskt en teori.
När du har möjlighet att vara med på tv,
du tar det.
Okej. (skrattar) (Emma skrattar)
Vad kan vi göra för dig?
- [Emma] Eh, jag undrade ju om du kunde dela med dig till oss
dina tankar om detta varulv från Fairfield County.
- (skrattar) Den gamla varulven,
varulv från Fairfield County.
Åh, vi är, vi är väl medvetna om det.
En.
Du vet, det har funnits i århundraden,
gått i arv från generation till generation.
Men varje stad, varje stad har en precis liknande historia.
Vårt kanske bara är lite mer färgglad, det är allt.
- [Emma] Nej, herrn.
- Jag vet att när jag gick på gymnasiet,
det var alltid den stora ilskan att gå ut på fredag ​​kväll,
letar efter varulven.
Så vi trodde alltid att vi skulle ha kul,
men det slutade mest med att det blev tråkigt. (skratt)
- Du vet, vandringssägner, fruhistorier, du vet,
om du tror, ​​så tror du, så vet du,
men stadsborna här, menar jag, (suckar)
det är något lite intressant, till och med lite läskigt.
Men för att vara ärlig med dig,
om vi tar in turisterna, så får det vara.
- Just det. - Du vet?
- [Emma] Så vad är dina tankar kring
omständigheterna kring, eh, försvinnandet?
- Hmm. Jag antar att de har pratat med Candice.
- Candice. - Audrey Gibbs.
- Åh. Audrey Gibbs. - Hm. Ja.
Hon har inte lämnat oss ensamma
sedan Audrey försvann.
Blir en irriterande liten bitch.
- Tack. Tack, fröken Anchors.
Så, exakt vad gjorde Har Candice berättat för er?
- Eh, ja, i princip vad hon sa var
att hennes dotter skulle ta dessa nattliga promenader.
rätt, och en natt Audrey gick på en promenad
och hon kom inte tillbaka.
Så, fru Gibbs och hennes Hunden letade efter henne,
men hunden verkade som, annorlunda den natten.
Den var rädd, antar jag.
Och den stannade och sprang iväg i den andra riktningen.
Hon såg den aldrig igen heller.
- Hm.
Ja, du vet,
låt oss inse det.
Jag menar, vi pratar om en, en mamma här
Vem sörjer, vet du?
Och hon letar efter någon att skylla på,
och ärligt talat, jag förstår det helt och hållet.
Men låt mig upprepa att Fairfield County
är en vacker, trevlig plats.
Och jag ska lugna er båda
att det inte finns något att frukta alls.
Ingenting.
- [Emma] Okej.
- Finns det något annat?
- [Emma] Jag tror inte det.
Tack så mycket för din tid.
- Tack så mycket. - Åh, inga problem. Så välkommen.
Varsågod, och lycka till.
S-snälla.
- [Emma] Tack. Tack.
- Har du något emot om vi har- - Hjälp er själva.
- Tack så mycket. - Tack så mycket.
Tack.
- Låt mig visa dig till dörren.
- Vi fick en, eh, eh,
Randy, vi fick en lövblåsare i det tror jag.
Är det okej med dig?
(dörren knarrar) - Eh, hur illa var det?
- Jag vet inte, bara,
Grabben, vi kan fixa det i inlägget.
- Det är bra. Det är bra. - Okej, okej.
Ljudklipp.
- Skit. Peter. - Åh, skit. Ah.
- Peter, hör ljudet. (lättare klickande)
Peter, hör det jävla ljudet.
- Varför? - Kommer killen?
- Vilken kille? Herregud, den här killen igen?
- Hur mår du? Vad händer? - Kom igen.
- Åh. - Hur mår du?
Darren Pearson. Stadsrepresentant.
Ledsen för det.
Jag fick inte chansen att säga Hej ordentligt, du vet?
- Trevligt att se dig. - Jag är Emma-
- [Peter] Vänta, håll ut, håll ut.
- Borgmästaren, han kan,
borgmästaren, han skulle kunna vara lite, eh,
du vet, flamboyant.
Jag vill inte att du ska få en dålig bild av staden.
- [Peter] Ljudet rusar fram nu. Vi missade allt det där.
Det är okej dock.
- Du vet, brorsan. Vadå Va fan är det ditt problem?
- Vänta bara. Vänta till planet.
Bara, öh, kan du säga allt det igen om du vill?
(planets surrande)
- Jag är en representant för staden.
Äh, det var trevligt att träffas.
Jag har sett era killar grejer. Du vet, det är bra.
Jag vet om föreställningen.
Planerar ni att vara här lite?
Eh, ska ut ikväll?
- Ja, absolut. - Ja.
- Gör din grej. - Ja.
- Okej. (fåglar kvittrar)
Jag vill att du ringer det här numret.
Riktigt förslag till dig.
Min familj har bott här länge.
Vi kan säga eftersom, eh, starten, om man så vill.
Eh, ring honom. Han kommer att ta hand om dig,
ta dig med på en liten guidad tur.
Han kommer att visa dig var du vill vara.
Du kommer inte att hitta någonting
men han tar dig dit du behöver gå.
- Vem är det här?
- Det är min farbror.
- Okej.
- Han tar dig dit du behöver gå.
- Okej. Tack.
- Men, öh, jag kan inte ha dig kommer tillbaka hit längre.
Jag vill inte ha dig, jag vill inte att du ska prata med borgmästaren.
- Okej. - Som ni kan se,
Han dricker, och det är hemligt.
Jag kan inte låta dig komma tillbaka hit igen.
Okej? Han tar-
- [Emma] Förlåt för det. (skrattar)
– Nej, det är okej.
Nej, han sa åt dig att komma, men använd bara det som din guide.
Han tar hand om dig.
Öh. Vi har varit här länge.
Okej, igen, om du kan ringa mig,
Jag heter Darren. - Tack. Ja, tack.
- Okej, grabbar. Lycka till.
- [Peter] Okej, vi ses senare, Darren.
- Har du skaffat lövblåsen? - Okej,
Vi skaffade en lövblås.
- Fan. - Flygplan.
Vad vill du göra, vill du fixa det i inlägget?
- Ja, vad som helst. - Redigeringsprogramvaran
numera är det galet.
Kan inte göra någonting åt det den där killens hår dock.
- Jag menar, vi gör egentligen inte har några andra alternativ.
- Dra åt helvete. Nu kör vi. - Ja.
- Så fram till denna punkt i filmen,
allt är ganska normalt.
Så här går de flesta av deras avsnitt till.
Men allt efter allt detta är nytt för dem.
De hade ingen aning.
- [Intervjuare] Så berätta för oss en lite om hur du kände dig
under nästa del av den här filmen.
Hur fick det dig att känna första gången du såg den?
- Rädsla.
(fötterna knastrar) – Det är så gulligt.
- [Peter] Jag vet inte om det här, grabbar.
- [Randy] Vad, eh, vad hade Du säger att han hette igen?
Åh, öh. Val, eller hur?
- Ja. - Ja.
Så han heter Val Pearson.
Hans familj har varit i det här området
i bokstavligen samma generationer.
Jag menar, vi pratar redan innan
den här legenden började faktiskt.
- Ja. Och, eh, vi träffades Darren Pearson häromdagen.
- Killar. - Han skickade oss hit
att träffa honom, alltså.
Vad? - Eh.
- Randy, jag tror det är han. - Är det han?
- Jag vet inte. Hmm.
- Hej. - Är ni herr Pearson?
- Du Val? - Det är jag.
- [Peter] Hej Val. Åh.
(fåglar kvittrar)
- En. - Hej.
- Rullar du fortfarande? Vill du ha ljud?
- Hur mår du? - Hej.
trevligt att träffas. - Ja.
- [Peter] Ljudkille.
- Det säger du inte. (Emma skrockar)
Och det är du? - Randy.
- Val, har du något emot att komma till mitten?
- Absolut. - Jag kommer på den här sidan.
- Tack så mycket för tar sig tid att prata med oss.
- Eh.
Ja, det första vi måste gå igenom
innan jag tar dig adrenalinjunkies här ute
är att vi måste gå igenom lite, eh,
saker du kan stöta på här ute.
Hm. Har ni insektsspray?
- Åh. - Ja.
- Du ska, du är kommer att behöva insektsspray.
Du kommer att bli levande uppäten av insekterna.
En.
Kanske.
- Du ska inte kasta oss till vargarna, eller hur?
- Jag ser vad du gjorde där.
(Emma och Randy skrattar)
En.
Fästingar är ett annat problem här ute.
Hm. Jag skulle föreslå hattar.
Om du inte har en, kontrollera dig själv noggrant.
- Jag har dig. - Giftsumak är också något
som du ska se upp för.
Vet ni hur giftig murgröna ser ut?
– Ja, det gör jag. - Hur ser det ut?
- Så den har tre blad
och det ser oftast ut som en liten tår.
- Okej, är ni uppmärksamma här?
Okej. - Jag lyssnar.
- Okej, eh, nu ska vi komma in i lite vilda djur
som ni måste vara medvetna om.
Och jag vill att du lyssnar väldigt noga.
Först och främst,
där, det här området har varit kända för att ha vargar,
men som tur är för er
de har blivit bortförda till största delen
när folk började bygga hus
och tar över deras land, de var tvungna att åka någonstans.
Du kommer förmodligen inte hitta en riktig varg.
Det har förekommit några observationer av svartbjörnar,
för några veckor sedan, faktiskt.
En.
Var det, du vet,
något som händer hela tiden?
Nej, men det kan hända
och du bör vara medveten om detta.
Giftsumak, jag tror att jag nämnde det.
Ormar är sist på listan.
Ursprungligen från detta område.
Vi har träskallerormen
och vi har kopparhuvuden som du kan stöta på.
Här är den viktiga delen.
Om vi ​​stöter på någon
av dessa, detta vilda djur som jag har talat om,
Låt mig hantera det.
- Okej. - Jag är säker på att ni är det,
du vet, var du än kommer ifrån.
Inte direkt, antar jag kunnig
om att hantera Copperheads,
att hantera björnar, har att göra med kanske en varg.
Så,
med allt detta sagt, Jag tror det är dags, grabbar.
Öh. (klappar händerna)
Fattar ni det?
- Snabb fråga. - Förstod.
- Vad sägs om varulvar?
(Peter skrattar)
Tja, jag antar att vi bara måste, eh,
ta reda på.
De är också kända för att kanske vara i området.
Svarar det på din fråga, Randy?
- Antar att det gör det. - Okej.
Är vi redo att gå eller vad?
Ska vi stå och prata?
- Ja, öhm, Randy, jag började rulla
typ halvvägs igenom det.
Öh, det var ett flygplan kl. början. Är det coolt?
- Ja, jag är säker på att det är okej. - Är det bra?
- Ja. - Val, kan jag lägga
min hoodie i ditt hus?
Det är lite varmt. Jag gör det inte. vill ta upp det där.
Har du något emot det? - Ja, jag antar det.
- Okej, tack. - Ja.
- Ja. Så vi behöver bara att stoppa våra, våra grejer-
- Gå och samla ihop era grejer.
- Okej. - Vi ses igen
i detta allmänna område
på bara en liten stund.
– Åh, tack så mycket, Val.
- Tack. Tack, Val.
- Varsågod. - Tack. Fantastiskt.
- Har du en tändare?
- Jag behöver spraya insektsspray. - Ja.
Bättre att spraya neråt - - Jag är som att bli biten. Ja.
– Nej, det gör jag inte. - Jag har en känsla
ikväll kommer att bli riktigt bra.
- Gud, jag hatar ormar. – Absolut inte tråkigt.
- Åh, men kopparhuvor är söta
För de ser ut som Hershey Kyss som på designen.
- Ja. Kanske gulligt för dig. - Definiera söt.
- De är söta. - Vadå? (skrattar)
(väsande sprayljud)
- [Val] Kan vi snabba på det här, tack?
- [Peter] Ja. Japp.
Här. Här, byt mig. - Åh.
Ledsen. - Okej.
Jag måste stoppa in mina strumpor
så att jag inte får fästingar på mig,
(dörren knarrar)
på mina jeans. (Emma hostar)
(väsande spray)
- Sprayade du just det i armhålan?
- Usch. - Vill du bita
i din armhåla?
Det gör jag verkligen inte. - Åh, de här grejerna
luktar så illa, usch.
(kan väsa) (fåglar kvittrar)
- 10 spänn säger att han är den jävla varulven.
- Han är så elak. - Jag skulle ta tillbaka det.
- Han ger varulvsvibbar, eller hur?
- Det gör han. - Jag menar...
– Det är skägget. - Det är skägget.
Det är skägget. Randy-
(insekter kvittrar)
- Okej, är ni redo? - Ja.
- [Peter] Eh. Ja.
- Okej. Vi kör på.
- Ljudet rusar fram. - Okej.
- [Peter] Val, ge mig en nivå.
Säg, säg något roligt.
- Roligt. - Ja, helt enkelt. Låter bra.
När du vill, Randy.
- [Randy] Okej, och action.
- [Amy] Så Val, kan du berätta lite om
din familjs ursprung i området
och ungefär vad du tänker
Är det verkligen vad dessa legender är?
- Ja, jag kan säga dig vad dessa legender är.
De är sanning.
Min familj vet detta.
Min familj har varit här i generationer.
Här i dessa skogar,
de gjorde dessa skogar till sitt hem
före de asfalterade vägarna.
Innan alla stadens fiender kom in.
Det här var, det här var vårt hem.
Min familjs hem.
Detta land ligger i vårt blod.
Och genom generationerna,
min farfars farfar skulle berätta sagor
om dessa skogar,
om en varelse som går.
Hälften människa, hälften varg.
Om du inte verkligen har bott här
på länge,
längre än någon av oss har levt,
gått i arv genom generationer,
vissa vet att det här inte är historier.
Som stadsborna då brukade säga,
"Det kommer att hålla barnen borta" av skogen", sa de.
Hm.
Åh, de visste mer än vad de ledde definitivt.
- Du vet, vi har några riktigt bra berättelser
från olika personer här i stan.
Men borgmästaren verkar inte verkligen tro på vad som helst.
- (skrattar) Borgmästaren, den där uppstickande skiten.
Du vet, jag gillar honom inte.
Han gillar mig inte.
Han gillar inte faktumet att mina syskonbarn jobbar
eller jag gillar det inte att min brorsonen jobbar för honom.
Det gillar jag inte ett dugg.
Dessutom är han en Holden.
Han har ingen andel i den här delen.
Han vet ingenting om vad jag vet
och vad jag vet,
Jag kan berätta en historia innan vi går vidare.
- Ja, tack. - Snälla, snälla. (skrattar)
– Jag var ungefär 17, 18 år gammal.
Jag var ute i den här skogen och gjorde lite ekorrjakt.
Gillar ni ekorrar?
- Ja. Ja. - Okej.
- De är söta. - Ja. (skrattar)
- Jag köpte dem inte för utseendets skull.
Vi jagade ekorrar och det höll på att bli mörkt.
Tja, nära detta.
Jag visste att det var dags att komma tillbaka
för jag visste vad den natten fördes vid fullmånen.
Och ja, jag packade ihop,
packade ihop och åkte.
Och när jag korsade fältet
precis där min familj hade några,
hade mycket boskap där
som också mystiskt börjar dö,
precis uppskuren
stympad.
Jag kom ända ut till kanten
och jag hörde detta ylande.
Jag vänder mig om och ser honom stå
precis där längs trädgränsen.
Och,
Åh, vilka minnen det väcker.
Denna syn var grå,
såg ut som en man,
stod upprätt.
Den betedde sig definitivt inte som en man.
Det var då jag sprang liksom Jag har aldrig sprungit förut.
Rakt till ladan,
Jag blev tyst,
trodde att jag kanske hade en chans att komma till huset.
Nå, det var tyst en minut.
Sedan kom det där ylandet och morrandet ut.
Jag tog av.
Innan jag kom in i huset tittade jag tillbaka
och han står där
Typ, han brydde sig inte om att jag såg honom.
Jag sprang i huset,
stäng dörren.
Jag fick liksom en blackout efter det antar jag.
Det fanns ingenting jag skulle göra.
Men vad jag såg det natten, jag kommer aldrig att glömma.
- Nåväl, tack så mycket för dela din berättelse med oss.
- Ja. - Så vad är planen?
- Nå, med tanke på vad jag har sagt dig,
du hittar alla svar på dina frågor
här i skogen.
Det är planen.
- [Randy] Okej. Det var bra.
Öh.
Klipp. Jag tror inte vi behöver en till tolkning.
Okej, jag ska köpa lite B-roll.
Vi kan bara gå genom skogen.
- [Peter] Vill du, vill du ha ljud på det här?
- Nej, det är okej. - Coolt.
(fötterna knastrar)
- Här. Se upp. - Va?
- [Val] De här små väggarna.
Oj då. - Förlåt.
- Titta var? Åh nej, åh.
- Se upp Randy, eller hur? Herregud.
Min boom, min boom har fastnat.
Åh jävla.
- Behöver du hjälp? - Ja. Ja.
Amy, Emma, ​​någon kommer (otydligt)
Okej, strunt samma. Jag fattar, jag fattar.
- [Amy] Herregud.
- Val, du berättade inte för mig om
trädmonstren i dessa skogar.
- [Val] Var hittade du den här killen?
(Emma skrattar)
(Emma talar svagt)
- [Amy] Val, gör folk det? kommer du ofta till dessa skogar?
- [Val] Nej, inte riktigt.
Lite adrenalin narkomaner som ni
gör dina små shower.
Ja, vi får många av dem,
men jag antar att det av någon anledning
Ni får specialbehandling.
(Emma skrockar)
Jag har aldrig blivit ombedd att vara en reseledare om man så vill,
men jag antar att de såg något i er
att de ville att jag skulle ge dig den stora rundturen.
- [Emma] Ja, du gör ett bra jobb.
– Tack så mycket, Emma. (Emma skrockar)
Det är tuff terräng. Liten historielektion.
- [Emma] Åh, se upp.
- Det finns, eh-
- Eh, där är ett träd. Var försiktig.
Åh.
Är du säker på att du inte behöver Någon som vägleder dig? (skratt)
– Vi är inne i en tuff tid.
- [Peter] Ser ni min tändare?
Skit.
- [Emma] Åh gud.
- Randy, har du min tändare?
- Femsekundersregeln antar jag. - Nej. Du fattar.
- Vadå?
(Val suckar)
- Försvinner folk i de här skogarna?
Liksom är det- – Det har förekommit fall.
Ja.
Om du syftar på, är det varulvsrelaterat,
igen,
En del av de äldre i stan tror det.
- Vad gäller fästingar? (Emma och Amy skrattar)
- Åh- - På riktigt?
- Ja, du är i skogen, geni.
- [Peter] Så vad är det du gör säger är att jag är mer sannolikt
att bli biten av en fästing än en varulv?
- Åh.
I alla andra skogar,
Jag skulle säga ja.
Inte här, kompis.
Inte här. (lämna knaprande)
- [Peter] Vart ska vi?
- [Val] Ja, vi letar
för svaren du har kommit för.
- [Peter] Fakta.
Randy, kommer du?
Du får, får du det breda,
det fina vidskottet?
- [Randy] Ja, jag börjar bli helt slut. Vänta.
Den här killen är jävligt galen.
Hallå, hallå. Vänta, vänta.
Vänta. Vänta.
- [Peter] Vad gör du tänka på den här killen?
- Han är helt galen. - Jag tycker den här killen är konstig.
- [Randy] Ja, han är jävligt...
- [Peter] Jag vet inte. Jag vet inte om jag litar på den här killen.
Tyvärr, Randy var tvungen att knyta skon.
- [Emma] Se upp.
Det finns, eh, giftmurgröna. - Det här är som all giftig murgröna
Så var bara försiktig.
- [Randy] Okej, jag ska klippa.
Rullande. Val, vad ville du visa oss?
- Äh, den är precis här uppe.
- Är det någon annan som brinner upp? - Ja, det är så kvavt.
- Randy, kan du snälla ta min jacka?
Tack. - Jag har dig.
- [Val] Här.
Det är grunden
av ett hus som stod här för 100 år sedan.
- Hej Val, vänta lite.
Randy, vill du att jag ska spela in det här?
- Ja, skulle du kunna? - Ja. Okej.
Och ljudet rusar fram.
- Japp, för 100 år sedan,
min familjs hus låg precis där uppe
och denna hög med bråte är allt som är kvar.
Nåväl, min familj spillde mycket blod
dränkta i dessa jordar.
Ja, många minnen.
Något bra.
Vissa inte så bra.
- [Peter] Håll ut, grabbar.
- [Val] Vadå?
- Något rör sig där nere.
Det blir högre. - Vadå?
Vänta. Låt oss komma närmare.
Jag kanske kan lista ut vilket håll den kommer ifrån.
(varg ylar) Åh!
(Emma skriker och skrattar)
- Herregud. Killar!
- [Amy] Ja, precis.
Det är definitivt så. - Vi måste gå.
- Nej, nej, nej, nej, nej, nej, nej, nej, nej, nej, nej.
Det är inte rätt tid.
Nej, jag avråder starkt från att göra det här.
- Val, vi kanske faktiskt får tag på något.
- Ja.
Det här, du vet inte vad som finns där ute.
- Randy, vad tycker du?
- Jag menar, chansen är stor att det är som en lodjur.
Det finns björn, det finns prärievargar,
där finns ett berglejon.
Som om det skulle kunna vara- - Jag tycker vi borde gå.
- Finns vargar här uppe?
- Kan vara det. - Vi måste gå.
- Som riktiga vargar. - Nej.
Hörde ni inte, hörde ni? något som jag har sagt?
Dessa skogar är farliga.
- Ja. Det kommer att gå bra.
Kom igen grabbar, släpp taget. - Ja.
Jag, vi måste. - Kom bara med oss.
Vi behöver din hjälp.
- Nej, jag, jag kan inte hjälpa till dig på det här just nu.
- Det rör sig åt det hållet.
- Nej, jag har en dålig känsla inför det här.
- [Amy] Ja, det är det kommer definitivt ifrån ja.
- Tack för din hjälp dock.
Vi måste flytta, killar. - Ja.
Ja. - Nu går vi.
- Kommer du, Randy? - Ja.
(Emma skrattar)
- Vill du att jag ska fortsätta? - Ja.
Hör du det fortfarande?
- Killar, skynda er. - Vänta. Vänta.
Vänta. Sluta röra dig.
Nej, vad som än rörde sig rör sig inte längre.
Min fot.
- [Amy] Men det kom från det här hållet.
- [Peter] Det kom från det hållet.
- Jaha, nu går vi. - Som om det var som,
som galopp eller trav, jag vet inte.
- Ja, det är nog- - Hallå, gjorde han-
- [Amy] Som jag sa, det är förmodligen som en björn eller något.
- [Randy] Sa han att hans familjen spillde mycket blod -
– Det var något som sprang på alla fyra.
Det var (imiterade löpning)
- Peter. Peter. - Saker här omkring,
liksom säkert. - Vadå? Va?
- [Randy] Sa han att hans familj avslöjade
Mycket blod på det här landet?
Hörde du honom säga det?
- Killar, sluta tjata.
- Da, sa han att hans familj spillt blod på detta land?
- Ja. Jag var lite förvirrad över det.
- [Randy] Vad i helvete var det där?
– Som att slakta djur?
Som- – Jag vet inte.
- Vilken sorts blod?
- Jag vet inte. Var som människor?
- [Randy] Okej, låt oss Fortsätt bara. Jävla-
- Ja, jag skulle säga det kom från detta håll,
så låt oss bara kolla upp det.
Som jag sa, chansen är stor förmodligen som (otydlig)
- Är vi bra?
- [Randy] Peter, du fortfarande rullande ljud på den här hettan?
- Vänta lite, jag behöver att ta av mig skjortan.
Det blir så varmt.
Öh.
Ja, ja. Ljud av fortkörning.
- [Randy] Okej, vi är... skynda dig bara hit.
- Var det så här? - Okej.
- [Amy] Ja. Ja.
Och det här är bra.
- Är jag duktig? - Ja.
Jag tycker att det här är perfekt.
- Okej, grabbar, vi hörde just ett ylande,
och i det här området har det inte varit en infödd befolkning
av grå vargar sedan området först befolkades.
Så det betyder att vi är riktigt nära
och vi hörde något kommer från den här vägen.
(fötterna knastrar)
Jag ser ingenting än.
Luktar ni det där?
- Den där. - Herregud.
Ja. Se upp var du kliver.
- [Randy] Vad i helvete är det där?
- Ja. Se upp var du kliver.
jag vet inte. - Vänta.
Åh herregud. (Emma skriker)
(varulv som ylar)
(Emma gråter)
Randy, spring!
- Herregud. (otydligt) - Skit i det här, mannen!
- Åh, fan, fan, fan. (Amy gråter)
- [Amy] Åh. Herregud.
Herregud. Nej.
Herregud. Herregud.
Inga.
(fötterna dunkar)
- Hallå, hallå. Du behöver....
(Amy gråter)
Du behöver lugna ner dig. Du behöver lugna ner dig.
Har du sett Peter? - Nej.
- Fan.
Knulla!
- Är Emma död?
- Hörru, oroa dig inte för det just nu.
- Nej. (gråter)
- Vi måste hitta Val och Vi måste hitta Peter. Okej?
- Val har för helvete lämnat oss.
- Han bara, nej, han stack nog bara iväg.
Kom igen, kom igen. Vi måste fortsätta.
Vi måste fortsätta. Kom igen, kom igen.
Kom igen. - Åh Gud.
Åh, Gud.
- [Randy] Jag tror jag hörde något.
Jag tror att jag hör något.
(Amy gråter)
- [Amy] Åh Gud.
- [Randy] Jag tror jag hör något.
Peter?
P-Peter, är du okej?
- [Peter] Jag vet inte.
- [Randy] Peter? (kippar efter andan)
Åh herregud.
- Vad ska jag göra?
- [Randy] Vad i helvete?
Herregud. Vad i helvete?
– Jag vet inte.
- [Randy] Vad i helvete? (Peter gråter)
(varulv morrar)
(Amy flämtar) Åh, åh herregud.
Åh, åh herregud- (Amy skriker)
Vad i, vad i helvete?
Vad i helvete?
Åh herregud. - Herregud.
- Spring! - Herregud! Nej!
Herregud! Nej!
(Amy skriker)
Åh herregud.
(Amy skriker)
(Randy flämtar)
- Herregud, Val.
Val, snälla, snälla. Du måste hjälpa oss.
Behaga. - Du behöver,
Du måste härifrån.
- [Randy] Vadå?
- Du måste tillbaka in i skogen.
- [Randy] Nej, det kan vi inte.
- Stick härifrån. - Randy, nej, Randy.
- Stick härifrån. - Randy, Randy, Randy,
Randy, Randy, Randy.
Vi måste gå. Vi måste gå.
- [Randy] Vad? Vad?
- Åh, skit. - Skit.
- Kom. - Åh nej!
Åh nej!
(Randy grymtar och flåsar)
(varulv morrar)
Herregud. Herregud.
Åh. (flåsande)
Åh, skit.
- Hallå, hallå, hallå. Hjälp mig, hjälp mig.
- Herregud. - Hjälp mig.
- [Randy] Vi måste härifrån.
(varulv morrar)
Åh skit! Åh skit!
Åh nej!
(Randy och Amy flämtar)
- Hjälp mig. - Det kommer att gå bra.
Stanna bara hos mig.
- Herregud. - Stanna bara hos mig.
- Herregud.
Åh herregud.
Amy, vad ska vi göra? – Vi behöver hjälp, sök hjälp.
- Spring! Herregud. (Varulv morrar)
Åh nej.
(Amy och Randy flämtar)
- Herregud. Fortsätt. (varulv morrar)
- Fan. (Amy flämtar)
Fan. (flåsande)
- [Amy] Herregud, Randy, nycklarna!
Nycklarna, nycklarna.
- Åh nej!
Skit. (stönande och flåsande)
(tangenter klirrar)
- [Amy] Skynda dig, skynda dig, skynda dig, skynda dig, skynda dig.
Okej, okej, okej.
Okej, okej, okej, okej.
- [Man] Hallå! Hallå!
- [Randy] Herregud!
(fötterna dunkar) (Amy gråter)
Knulla! - Åh, nej, nej, nej, nej!
Nej. Herregud, Randy!
Randy! Nej! (varulv morrar)
(Amy gråter)
(vapenskott)
(varulvsstönande)
(Randy gurglar)
(motorns surrande)
- Någon gång den natten,
911-callcentret fick en rapport
att alla var döda.
- [Intervjuare] Herr Kilroy, vad hände sedan?
- Lyckligtvis svarar de poliserna kom dit så snabbt
att de kunde hämta filmmaterialet
innan någon visste sanningen situationens allvar.
- [Intervjuare] Jag (suckar)
Herr Kilroy, jag, jag tittar på det här,
filmen skapar en sorts konflikt
med den officiella rapporten, eller hur?
Jag menar, sheriffens Departementet sa ingenting
om de andra sex individer fångade på kamera.
För att inte tala om, eh, angriparen de mötte.
Ingen har intervjuat någon av dem.
- Våra biträdande jurister var aldrig ens kunna bekräfta
någon annans existens.
Val Pearson var den enda bly, som inte ledde någonvart.
Det finns så många obesvarade frågor om hela detta fall.
Jag tror att om familjerna inte hade fått juridisk representation,
vi skulle inte veta någonting om det.
Vi har fångat Fairfield Länssheriffens avdelning
mitt i mörkläggningen och vi avser att göra något åt ​​det.
- [Intervjuare] Hmm.
Jag menar, jag antar att nu Filmmaterialet finns där ute,
vad bör vi förvänta oss härnäst?
– Tiden får utvisa.
Tiden får utvisa.
- [Intervjuare] Okej, allihopa, det är klart.
- Okej. Du gjorde bra ifrån dig.
Låt mig få det här riktigt snabbt från dig.
Vi är bra?
- [Intervjuare] Tack, Herr Kilroy, det här var bra.
- Och skär. - Klipp.
(kuslig musik)
(den kusliga musiken fortsätter)