Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
NOGLE MEDVIRKENDE ER BLEVET ANONYMISERET.
DERES ANSIGT, NAVN OG STEMME ER BLEVET ÆNDRET.
ZOES NAVN ER OGSÅ BLEVET ÆNDRET.
Det er politiet, Simon Blackwell. Må vi komme ind?
- Kom ind. - Tak.
- Undskyld. - Kom ind.
Nej! Ikke igen!
- Jeg forklarer alt. - Nej!
- Jeg kan ikke! - Jeg forstår dig.
Bare tag et kig deroppe.
- Okay. - Nej.
- Lucy? - Ja.
Jeg kommer ind.
- Er du okay? - Ja.
Hej, Lucy. Undskyld, vi vækker dig så tidligt.
Jeg er *** fra kriminalpolitiet i Chester.
Jeg anholder dig mistænkt for mord og mordforsøg.
Du har ikke pligt til at udtale dig. Alt, du siger, kan bruges som bevis.
Det må være et chok.
Rejs dig og tag tøj på, Lucy.
- Kom med ned. - Ja.
- Må jeg se min kat? - Bliv her et øjeblik.
Hej.
- Jeg gjorde det ikke. - Selvfølgelig ikke.
Det ved vi.
Det er okay. Pas på drengene.
Gå ind, mor. Lad være…
Kig ikke, mor. Gå ind.
- Mor, gå ind. - Okay, stig ind.
I dag anholdt kriminalbetjente en kvinde…
…mistænkt for mord på otte spædbørn…
…og mordforsøg på seks andre.
Vi har set på beviserne i hver sag og givet dig mulighed for at forklare dig.
Det var utænkeligt, at denne unge sygeplejerske
var i stand til at skade disse sårbare børn.
Du skrev: "Jeg er ond. Jeg gjorde det."
Sagen var og er enestående.
Den involverer 17 spædbørn og 13 familier.
Hvis du ikke var indblandet i disse børns kollaps og død,
hvorfor skrev du så, at du var ansvarlig, at du dræbte dem med vilje?
Ingen kommentarer.
Ingen ville have mistænkt hende.
En af historiens største børneseriemordere.
Lucy Letby blev kendt skyldig…
…i mordet på syv nyfødte børn.
Dræbte denne sygeplejerske virkelig spædbørn i hendes varetægt?
Et panel af internationale eksperter…
…har gennemgået journalerne.
Deres resultater går imod alt, der blev sagt i retten.
Kort sagt fandt vi ingen mord.
Det er noget af det vildeste, jeg har hørt længe.
Hun er den største børneseriemorder nogensinde.
Jeg tror det ikke.
Historien er tragisk og skræmmende.
Hun er uskyldig. Slip hende fri.
Er hun skyldig eller uskyldig?
DENNE FILM GIVER UNIK ADGANG
TIL CHESHIRE POLITIS EFTERFORSKNING OG OPTAGELSER.
Alt, der bliver sagt i denne samtale, bliver optaget.
- Præsenter dig selv. - Lucy Letby.
- Fødselsdato? - Fjerde januar 1990.
Du har mulighed for at kommentere på grundene til, at du er blevet anholdt.
Hvis du er uskyldig og har et rimeligt forsvar eller alibi,
vil vi forsøge at bevise det.
Målet er ikke at dømme dig. Forstår du det?
- Ja. - Okay.
Vi forhørte Lucy Letby i timevis.
Vi stillede hende en række spørgsmål om, hvad der sker på vagten.
Hvad sker der, når et barn får mad første gang?
Lægerne fortæller, hvornår et barn kan begynde at få mad.
Ja.
- De får mad gennem en sonde. - Okay.
Når et barn er født for tidligt,
foretrækker vi at give modermælk eller donormodermælk.
- Ikke modermælkserstatning. - Okay.
Hun virkede som en dygtig sygeplejerske, der vidste, hvordan børnene skulle passes.
Men da vi spurgte ind til, hvorfor et barn var kollapset,
blev hun meget mere vag i sine svar.
Lad os tale om ***.
Klokken 16.01 den 20. juni 2015
blev hun født ved kejsersnit og overført til neonatalafdelingen.
Klokken 04.25 den 22. juni 2015 blev *** erklæret død.
Kan du fortælle, hvad der skete med hende?
- Jeg husker ikke *** så godt. - Okay.
Zoe kollapsede tre gange under en enkelt nattevagt.
Lucy Letby var på vagten, så hvorfor kunne hun ikke huske noget?
Husker du ikke, at hun kollapsede, eller at du passede hende?
Nej.
TRE ÅR TIDLIGERE
Tre uger før min termin vågnede jeg, og vandet var gået.
Det var nu.
ANONYMISERET
På hospitalet blev jeg tjekket, og en scanning viste, at alt var fint.
Vi var klar til at møde lille Zoe.
Det var ikke ligetil. Jeg havde veer i 60 timer.
Jeg følte, noget var galt, så jeg insisterede på at få kejsersnit.
Lægen løftede Zoe op, men hun havde svært ved at trække vejret.
Hun måtte på intensivafdelingen.
Det var hårdt at se hende i kuvøsen.
Jeg kunne ikke tage hende ud, men jeg kunne holde hendes hånd.
Hun var så skrøbelig, lille og dyrebar.
Jeg var blevet mor.
Lægerne fortalte os, at hun reagerede godt,
at hun reagerede som forventet,
og at der ikke var grund til bekymring.
Jeg sov, da en sygeplejerske tændte lyset og sagde, jeg skulle komme straks.
Der var ingen tid til forklaring.
Jeg blev kørt ned ad gangen og tænkte: "Hvad sker der?"
Der var en følelse af panik.
Lægen gjorde alt for at holde hendes hjerte i gang.
Han gav ikke op. Jeg ville have ham til at blive ved.
Men den anden læge lagde hånden på hans skulder og sagde:
"Du er nødt til at stoppe."
Lægen holdt stadig Zoe, men han stoppede, hvad han gjorde.
Det var det. Det var slut.
Min mand og jeg brød sammen, og…
Vi sagde: "Hvad foregår der? Hvad skete der?"
Hun var okay.
Jeg var bare så vred, så trist og så forvirret og…
Ja.
Da Zoe døde, vidste vi ikke, hvad der var sket.
Hun var i bedring. Vi forventede ikke, at hun døde.
Hvorfor fik hun det værre? Hvorfor reagerede hun ikke?
Den største bekymring var,
at Zoe var det tredje barn, der døde på bare to uger.
Nogle af børnene havde et mærkeligt udslæt
og reagerede ikke på genoplivning, selvom de burde.
Det er bekymrende. Hvorfor dør tre børn på så kort tid?
Foregik der noget på afdelingen, vi overså?
Vi havde håbet, at de tre dødsfald bare var uheld,
men det stoppede ikke der.
Spædbørn døde langt oftere end tidligere på vores afdeling.
Den 16. februar havde der været ni dødsfald.
Det var en skræmmende, bekymrende tid.
Nogle af overlægerne bad om et hastemøde
med risikorådgiverne og den sygeplejefaglige direktør,
men de virkede ikke ret bekymrede.
Vi havde aldrig set noget lignende, så vi var rådvilde.
I juni 2016 kulminerede situationen,
da to yderligere uforklarlige dødsfald fandt sted.
Der havde nu været 13 uventede dødsfald.
Jeg havde ikke set noget lignende i mine 21 år som overlæge.
Vi indså, at nu skulle der gøres noget.
Jeg arbejdede sent en aften
og fik tre separate rapporter fra Countess of Chester Hospital.
De viste en stigning i antallet af dødsfald
og kollapser på neonatalafdelingen.
Fra juni 2015 til juli 2016 var der 13 dødsfald.
Lægernes største bekymring var,
at mange af dødsfaldene og kollapserne var uforklarlige.
Jeg fik at vide,
at en medarbejder var blevet fjernet fra afdelingen.
Min første tanke var, at det var for tidligt
at lede efter en mistænkt.
Der kunne være legitime forklaringer på, at så mange børn døde.
Blev der begået fejl, var der en ukontrolleret infektionssygdom,
eller kunne dødsfaldene have naturlige årsager?
Vi måtte forstå de medicinske omstændigheder,
der gjaldt for hvert barn.
Det var afgørende at tale med uafhængige eksperter,
der kunne give et objektivt syn på de børn, der var kollapset uventet.
Jeg så en artikel om Cheshire Politis efterforskning af en neonatalafdeling
på grund af dødsfald blandt børn.
Jeg tænkte, at det lød som en sag for mig.
Jeg havde over 30 års erfaring med at passe syge børn.
Jeg havde også flere årtiers erfaring som ekspertvidne i kriminalsager.
Jeg foreslog politiet at se på én sag og få en idé om, hvad der foregik.
Dette barn blev født i god stand,
det havde en fødselsvægt på over 2 kg,
det havde været stabilt, men kollapsede pludselig.
Jeg så billeder af store blodpropper under leveren
og blødninger i maven.
Det så forfærdeligt ud.
Hvordan kunne et barn, som klarede det godt,
ende med alvorlige leverabnormiteter?
Inden for få timer var barnet dødt.
Jeg bad politiet om at se samtlige sager fra den toårige periode.
Jeg fik 32 sager,
og identificerede en mistænkelig hændelse i halvdelen af dem.
Børnene kollapsede uventet og uforklarligt.
Det var uden fortilfælde, og man måtte tænke det utænkelige.
Nogen gjorde dem fortræd med vilje.
Det ændrede efterforskningens retning.
Den skræmmende realitet var, at der kunne være tale om mord på et barn.
Det næste spørgsmål var, hvem der stod bag.
Vi undersøgte alle, der kunne have været i nærheden,
hver gang et barn døde eller kollapsede.
Hvilke læger? Hvilke sygeplejersker? Hvilke familiemedlemmer?
Hvem havde adgang til medicin og journaler?
Sådan fortsatte det.
Hvem kunne have været der? Hvem kunne have gjort det?
Et tydeligt mønster begyndte at vise sig.
NEONATALAFDELING VAGTPLAN
Vi så det samme navn i 25 tilfælde af mistænkelige dødsfald og kollapser.
Sygeplejersken havde en central rolle i alle tilfælde.
Det var Lucy Letby.
NI ÅR TIDLIGERE
Jeg husker første dag med forelæsninger.
Auditoriet var stort.
ANOMYMISERET
Jeg kendte ingen.
Jeg satte mig alene. men så kom en anden pige hen til mig.
Hun satte sig og præsenterede sig som Lucy.
Hendes smil fik mig straks til at slappe af.
Efter fire dage på universitetet var vi uadskillelige.
Vi gik til forelæsninger sammen. Vi spiste middag hos hinanden.
Vi gik i byen sammen.
Vi overnattede hos hinanden efter byture.
Vi gik i biografen.
Vi gjorde alt sammen.
Hun havde en sær sans for humor.
Det var altid sjovt.
Lucy var enebarn, så hendes forældre forgudede hende.
De var så stolte af, at hun læste til sygeplejerske.
Hun ville lære alt for at sikre, at hun vidste, hvad hun gjorde.
Vores første praktikophold var på Countess of Chester Hospital.
Vi glædede os begge to.
Men sygeplejerskerne på Chester Hospital var en lukket gruppe.
Til frokost sad sygeplejerskerne og snakkede sammen.
Lucy prøvede at være med i samtalen, men de ignorerede hende.
Vi fornemmede, at de ikke ville have os der.
Det samme gjaldt lægerne.
Jeg fik en fornemmelse af,
at nogle lod til at gøre alt, de kunne, for at gøre det svært for Lucy.
Der var ingen grund til, at de behandlede hende sådan,
men måske kunne de ikke lide, at hun var genert og stille.
Jeg ville ikke blive på hospitalet,
men Lucy søgte job på neonatalafdelingen.
Jeg forstod ikke, hvorfor hun ville blive,
når nogle af sygeplejerskerne og lægerne opførte sig sådan.
Dimissionen var bittersød.
Vores familier aftalte at spise middag sammen.
Lucys forældre var så stolte af hende. De indrykkede en rubrik i avisen.
Men det var også trist, fordi jeg var bekymret for hende.
FIRE ÅR SENERE
Lucy var stille. Hun virkede samvittighedsfuld og ivrig.
Hun virkede kompetent, så vidt jeg kunne se.
Der var intet mistænkeligt ved hende.
Men sidst i 2015 var vi overlæger begyndt at bekymre os
over de mange dødsfald på afdelingen.
Da vi så på vagtplanen, dukkede én fælles faktor op.
Kun én person havde vagt, da alle dødsfaldene skete.
Lucy Letby.
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle tænke.
Er det ren tilfældighed, eller gør hun skade?
Vi drøftede det med afdelingssygeplejersken,
men hun insisterede på, at Lucy Letby var en kompetent, dedikeret sygeplejerske,
og at det var utænkeligt, at hun ville gøre skade på patienterne.
Desværre skete der fortsat dødsfald om natten,
og Lucy Letby havde vagt hver gang.
Til sidst besluttede ledelsen at overføre Lucy Letby til dagvagten.
Dødsfaldene og kollapserne om natten stoppede,
men de begyndte at ske om dagen.
Da besluttede vi overlæger, at vi ikke kunne udskyde det længere.
Lucy Letby måtte fjernes fra neonatalafdelingen.
KÆRE KRIMINALKOMMISSÆR HUGHES
Et år efter efterforskningens start
modtog jeg en e-mail fra Lucy Letby fra hendes arbejdskonto.
Hun nævnte operationens navn, der ikke var offentligt kendt.
JEG VIL GERNE VIDE, HVORNÅR JEG BLIVER KONTAKTET
Hun ved, vi har talt med hendes kolleger, og vil vide, hvornår vi taler med hende.
JEG VIL VÆRE TAKNEMMELIG FOR INFORMATION, DA JEG ER BEKYMRET.
Det var interessant. Måske havde hun noget at fortælle os.
JEG STÅR TIL RÅDIGHED, HVIS DU VIL DRØFTE NOGET MED MIG.
MANGE TAK.
Vi måtte stille Lucy Letby spørgsmål,
og for at gøre det, måtte vi anholde hende.
- Lucy? - Ja.
Jeg er *** fra Cheshire Politi. Må jeg komme ind?
- Ja. - Tak.
- Er der andre hjemme? - Ja.
- Hvem? - Min far.
En af betjentene henter din far.
- Jeg skal tale med dig. - Jeg henter din far.
Sid ned.
Dette er et kropsbåret kamera, og du bliver optaget, okay?
- Okay. - Er det lyset til stuen?
- Ja. - Sådan.
Hør godt efter, for jeg læser noget op for dig.
- Okay. - Hør godt efter.
"Mellem marts 2015 og juli 2016
oplevede Countess Chester Hospital en høj dødelighed blandt spædbørn.
Efter en intern gennemgang
blev Cheshire Politi bedt om at undersøge sagen.
Undersøgelsen førte til beviser på forbrydelserne mord og mordforsøg,
og du er mistænkt for disse forbrydelser."
Du har ikke pligt til at udtale dig. Alt, du siger, kan bruges som bevis.
Vi anholder dig for at efterforske forbrydelserne
og forhindre skade på andre børn.
Forstår du, hvad jeg har sagt?
Vi tager dig med til politistationen for at afhøre dig.
Betjentene går med dig ovenpå nu. Du er nu i vores varetægt.
Vi må holde øje med dig, så der ikke sker noget med dig eller os.
Skal du bruge nogle sko? Vil du skifte tøj?
Det, du har på, er fint, så vi mangler bare noget fodtøj.
- Jeg… - Har du nogen sko?
Du må ikke røre ved andet eller tage andet med.
- Skal I ransage huset? - Ja.
- Må jeg sige farvel til min kat? - Selvfølgelig.
Det er kun under transporten
af hensyn til både din og vores i sikkerhed i bilen.
Vi tager dem af, så snart vi er fremme.
Jeg blev vækket af telefonen klokken seks. Det var Cheshire Politi.
"Vi ringer for at sige,
at vi har anholdt nogen under mistanke for mord på din datter."
Jeg indså pludselig, nogen kunne have dræbt mit barn med vilje.
Jeg…
Vi anede ikke, hvad vi skulle sige.
Okay. Stig ud af bilen.
Stræk armene ud. Sådan.
- Hvad er dit arbejde? - Børnesygeplejerske.
Sid ned, Lucy.
En sundhedsperson er blevet anholdt under mistanke for mord på otte børn
og mordforsøg på seks andre på Countess of Chester Hospital…
Så snart jeg så hendes ansigt, genkendte jeg hende.
Da jeg besøgte Zoe første gang, var hun der, men hun gjorde ikke noget.
Hun var der bare og så på os.
Anholdelsen bekræfter den frygtelige mulighed,
at nyfødte kan være blevet myrdet.
Jeg så nyheden på min telefon.
Jeg rystede. Jeg havde hjertebanken. Mit hjerte hamrede.
"Hvorfor har de anholdt Lucy?"
Jeg kunne ikke tro det. Det måtte være en frygtelig fejltagelse.
Samtalen bliver optaget. Jeg er kriminalassistent Lee.
- Også til sted er… - Vikki Holt.
Præsenter dig selv igen, Lucy.
Lucy Letby.
Målet med at afhøre Lucy Letby var
at finde ud af sandheden om, hvad der var sket med børnene,
og give hende mulighed for at give en alternativ forklaring på,
hvorfor børnene blev syge eller kollapsede.
Hvordan er rollefordelingen under en genoplivning?
Lægerne tager sig af luftvejene. De giver genoplivningsmedicinen.
- To personer giver medicinen. - Okay.
Der skal helst være nogen til at støtte forældrene.
Hun var meget vidende. Hun var rolig. Hun deltog i samtalen.
Når vi spurgte til procedurerne for pleje af børnene,
kendte hun svarene på spørgsmålene.
Hvem tager noter under genoplivningsforsøgene?
Det er som regel en af de yngre læger eller en af sygeplejerskerne.
Da vi spurgte ind til hendes handlinger, da kollapserne fandt sted,
blev hendes svar lidt mere undvigende.
Lige før kollapset skete,
havde du en grund til at gå ind på stuen?
- Jeg husker det ikke. - Arbejdede du på stuen?
Jeg husker ikke, hvilket barn jeg passede.
Okay.
Husker du ikke, hvorfor du var på stuen under genoplivningen?
Nej.
Hun tænkte længe over sine svar.
Hun tænkte så længe, at det virkede mistænkeligt.
Ved du, hvorfor han krævede genoplivning?
Jeg husker ikke, hvad der skete før, bare at han krævede genoplivning.
Disse svar rejste nogle store spørgsmål.
Lucy Letby var varetægtsfængslet i mange timer,
men vi havde ikke nok beviser til at sigte hende.
Der var stadig meget at finde ud af, så efter afhøringen blev hun løsladt,
og vi begyndte at indsamle vidnesbyrd fra eksperter
og se på det materiale, vi fandt under ransagningerne.
Der var en enorm mængde materiale.
BEHOLD
Vi fandt en æske med ordet "behold" på forsiden,
der indeholdt journaler fra hospitalet i Chester.
Det var strengt fortrolige dokumenter med personoplysninger,
såsom navn, fødselsdato og helbredstilstand.
Nogle af disse dokumenter omhandlede børn, der var kollapset og senere døde,
hvilket var dybt bekymrende.
Lucy Letby skrev meget og beholdt meget materiale.
Der var mange dagbøger og sedler.
HJÆLP
Vi fandt stærkt bekymrende bevismateriale.
Vi var nødt til at anholde Lucy Letby igen.
Vi måtte stille Lucy Letby nogle meget direkte og svære spørgsmål.
Det er politiet, Simon Blackwell. Må vi komme ind?
- Lucy? - Ja.
Jeg kommer ind.
Hej, Lucy.
Baseret på nyfundne beviser anholder jeg dig for en række forseelser.
- Kom med ned. - Ja.
Strategien var enkel.
Der var meget bevismateriale, så jeg holdt mig til ubestridelige fakta.
Hvis hun havde en alternativ forklaring, var det nu, hun skulle komme med den.
Det er en fortsættelse af en række afhøringer.
Det røde lys er tændt.
Afhøringen bliver videooptaget og overvåget ovenpå.
Din hjemmeadresse blev ransaget,
og mange af disse journaler
blev fundet på din hjemmeadresse.
Kan du forklare det?
Jeg kom bare til at tage dem med hjem. De lå i min lomme.
Der var næsten 250 journaler,
der blev opbevaret i kronologisk rækkefølge.
Hun var tydeligvis en grundig og metodisk person.
Hun vidste, at de var fortrolige, og at hun ikke skulle have haft dem.
At hun ved en fejl
skulle have taget 250 fortrolige journaler med hjem, virkede utroligt.
BEHOLD
Hvorfor satte du dem i en mappe?
Jeg vidste ikke, hvordan jeg skulle bortskaffe dem.
- Vidste du det ikke? - Nej.
Har du tidligere taget journaler med hjem og bortskaffet dem?
Det tror jeg ikke.
Jeg har ikke en makulator, og sådan en ville jeg skulle bruge.
Under ransagningerne fandt vi en makulator på hendes hjemmeadresse,
så hendes forklaring passede ikke.
Hun kunne have makuleret dokumenterne, men hun beholdt dem.
Journalerne i mappen, som du havde på din hjemmeadresse,
vedrørte de børn, som du var sygeplejerske for?
Ja.
Hvis vi beholder noget, er det, fordi det er vigtigt for os.
DAGBØGER
Under ransagningerne fandt vi en række dagbøger.
Da vi begyndte at se på dem, faldt vi over en bekymrende detalje.
Nogle gange havde hun skrevet initialer,
der svarede til initialerne i mistænkelige sager, vi efterforskede.
Min kollega spurgte dig om børnenes kollapser,
og du sagde, du noterede dem.
- Hvorfor? - Jeg nævnte dem.
- Jeg ved ikke hvordan. - Okay.
Der var et par datoer, hvor et af børnene var kollapset,
som hun havde markeret med en stjerne.
Nogle dage i min dagbog…
Jeg markerede dage, hvor et barn havde det særlig dårligt.
Hvad var formålet?
- Bare for min egen… - Din egen hvad?
Nok bare min egen overvejelse.
Hvad overvejede du omkring dem?
Jeg talte ikke med nogen. Jeg internaliserer bare ting.
Som vi så det, dokumenterede hun barnets anfald.
Under den anden ransagning fandt vi en affaldssæk i hendes garage.
Der var et papir,
hvor det var skrevet nogle bekymrende fraser.
Jeg læser et par uddrag fra det.
"Morder. Mord."
"Ingen vil vide, hvad der skete og hvorfor."
- Forklar disse udsagn. - Ingen kommentarer.
- Fortæl mig om udsagnet "morder". - Ingen kommentarer.
- Antyder du, at du er en morder? - Ingen kommentarer.
Fortæl mig om: "Ingen vil vide, hvad der skete og hvorfor."
- Ingen kommentarer. - Hvad betyder det?
Ingen kommentarer.
Hun begyndte at forstå, i hvilken retning beviserne pegede.
Siden du forlod afdelingen,
er 887 børn blevet født i eller efter 32. svangerskabsuge
og indlagt på afdelingen.
Ingen af disse børn er døde eller har fået det værre uventet.
- Har du noget at sige til det? - Ingen kommentarer.
Det tilgængelige bevismateriale viser, at du var den eneste, der var til stede
ved alle 25 kollapser og 17 dødsfald.
Det tyder på, at du er ansvarlig. Ingen andre. Kun dig.
Hvis der er en forklaring på, hvorfor du er ansvarlig,
er det din sidste mulighed for at fortælle os det.
Ingen kommentarer.
- Okay. - Klokken er 16.10.
Denne afhøring er nu afsluttet.
Lucy Letby var blevet udspurgt om alle børnene.
Det var tid til at gøre status og gennemgå bevismaterialet,
og hun blev løsladt igen.
Jeg kunne ikke forestille mig, hvad Lucy gennemgik,
da hun blev anholdt og afhørt i dagevis.
Jeg ville bare fortælle hende, at jeg var der for hende,
og ikke at kunne gøre det var hjerteskærende.
Jeg tvivlede aldrig på hendes uskyld.
Vi havde masser af information fra afhøringen, masser af vidneudsagn.
Der var flere vidneudsagn fra eksperter, og når man så på det samlet,
pegede alt i retning af, at Lucy Letby var indblandet.
- Er hun ovenpå? - Det tror jeg.
Hej. Det er Cheshire Politi.
- Må jeg tænde lyset? - Ja.
- Skal vi sætte os ned? - Bare…
Lyt til mig et øjeblik. Jeg er *** fra Cheshire Politi.
Jeg anholder dig mistænkt for mord på ***, mord på ***, mord på ***…
Hørte du det?
Tag tøj på.
Betjenten kører dig til politistationen i Chester.
Lucy, vil du have tøj på?
Det er kun under transporten.
Er det for stramt?
Du skal kunne bevæge dig, bare ikke slippe fri.
Sæt dig ind.
Må jeg række over?
24 TIMER SENERE BLEV LUCY LETBY SIGTET.
8 TILFÆLDE AF MORD.
10 TILFÆLDE AF MORDFORSØG.
LUCY LETBY VAR VARETÆGTSFÆNGSLET I 23 MÅNEDER.
En sygeplejerske er i retten for mord på syv børn på en neonatalafdeling.
Lucy Letby passede de mest sårbare børn.
Ankommer i en fængselsvogn til retten.
Anklaget for mord på syv børn og mordforsøg på ti andre.
Man tænker hele tiden, om sagen holder.
Om bevismaterialet er fældende nok til at overbevise retten.
Anklager Nicholas Johnson fortalte nævningene,
at de 17 kollapser og dødsfald ikke var naturligt forekommende tragedier.
De var den tiltalte kvindes værk.
Jeg tænkte på Lucy og de ting, der blev sagt om hende i retten.
Det var hårdt at forberede mig på retssagen.
Jeg tænkte på Zoe hver dag.
Jeg ville yde hende retfærdighed, men jeg ville ikke være partisk.
Lucy Letby skulle vidne, så jeg ville møde hende ansigt til ansigt.
Hun var iført en grå bluse og grå bukser og talte kun for at bekræfte sit navn.
Der var 50-60 journalister fra hele verden,
der dækkede retssagen.
Jeg sad på første række nærmest Lucy Letby,
og der sad jeg under hele retssagen.
Alene anklagerens åbningstale var mere end 90 sider lang.
Ifølge den havde Lucy Letby forvoldt skade på børnene på flere måder.
De spændte fra fysiske traumer til halsen eller maven…
Hun fjernede luftvejsrør,
så børnene ikke fik nok ilt, og deres tilstand forværredes.
Hun gav for meget mad,
så børnenes maver blev oppustede, og de ikke kunne få vejret.
Hun fandt på kreative løsninger for at forårsage dødsfald og kollapser.
Nu skulle anklageren bevise det.
I de sidste syv måneder har anklager Nick Johnson
forberedt sagen mod Lucy Letby.
Nu har han chancen for at afhøre hende direkte
om anklagerne for mord og skadesforvoldelse.
Jeg så Lucy Letby for første gang siden Zoes død.
Jeg sad tre meter fra hende.
Hun stirrede på mig flere gange. Hver gang hun så på mig, måtte jeg se ned.
Stemningen i retssalen var meget anspændt.
Da hun vidnede,
lod hun til at kunne huske de 17 børn, hun skulle have forvoldt skade på,
undtagen ét.
Da hun blev spurgt, om hun huskede Zoe, svarede hun nej.
Der gik et gisp gennem lokalet.
Hun fremstod nøgtern i retten,
ligesom hun havde gjort under afhøringerne.
Lad os tale om ***.
Der er seks sider fra hendes journal, hvor dit navn fremgår.
Kan man sige, at du hjalp med at passe hende?
- Ja. - Fortæl os, hvad der skete med ***.
Jeg husker ikke *** så godt.
- Var du med under genoplivningsforsøget? - Ikke så vidt jeg husker.
Jeg fortalte retten, at Zoe var stabil.
Der var ingen grund til hendes pludselige forværring og kollaps.
I de kliniske noter beskrives en sær misfarvning af huden,
som personalet ikke havde set før.
Der blev også fundet luft i et blodkar, en såkaldt luftemboli.
Det er som en luftboble i et varmeanlæg, der bremser cirkulationen.
Jeg gennemgik litteraturen om luftemboli hos nyfødte børn,
blandt andet en artikel fra 1989 af to canadiske læger, Lee og Tanswell.
De havde observeret en ejendommelig misfarvning af huden
som følge af luft i kredsløbet.
Det var meget lig det, lægerne beskrev
for flere af børnene på Countess of Chester Hospital.
Da dr. Evans aflagde vidnesbyrd, pressede forsvaret tilbage.
"Der var forskellige grunde til, at børnenes tilstand forværredes."
I nogle tilfælde var de syge ved fødslen og fik det værre,
i andre tilfælde var behandlingen for dårlig,
hvilket bidrog til barnets kollaps.
"Der er ikke bevis for, at der skete indsprøjtning af luft."
Jeg forklarede, at børn på en neonatalafdeling
er forbundet til en avanceret intravenøs pumpe,
der forhindrer luftbobler i slangen.
Hvis der ikke kan komme luft ind i kredsløbet ved et uheld,
så kan der kun komme luft ind i kredsløbet som følge af en bevidst handling.
Jeg sagde til juryen, at Zoes forværrede tilstand
var et resultat af indsprøjtning af luft direkte i blodbanen.
Dr. Evans sagde, at hendes kollaps svarer til en luftemboli
forårsaget af indsprøjtning af luft i hendes kredsløb,
når hendes faste sygeplejerske ikke var der.
- Det var du. - Ja.
- Kan du forklare det? - Nej.
Ud fra bevismaterialet var du til stede, da *** kollapsede.
Er du enig?
Du var på stuen, da sygeplejersken gik ud.
Hvis hun siger det. Jeg kan ikke huske det.
Du husker at have givet hende medicin, men ikke at hun kollapsede.
Jeg kunne se i notaterne, at jeg skrev under på at give medicin.
Husker du at have givet medicinen?
Var det, da du så dit snit til at angribe…
Nej.
…og give luft?
- Nej. - Nej?
Nej.
Jeg lyttede til beviserne, der omgav Zoes død.
Det var meget smertefuldt.
Anklageren forklarede, at Lucy Letby kom ind på stuen,
at hun indsprøjtede luft i slangen.
Jeg så på Lucy Letby for at se hendes reaktion.
På intet tidspunkt virkede hun tydeligt oprevet over,
hvad hun skulle have gjort.
Der var intet. Ingenting.
Hvad skulle hun gøre? Sidde der og hulke og græde hver dag?
Erklære sig uskyldig hele tiden?
Jeg tror ikke, det er realistisk eller muligt.
VI HAVDE EN SLEM NAT. VORES JOB KAN VÆRE SÅ TRIST.
Efter Zoes kollaps sendte Lucy Letby en besked til sine kolleger…
VI MISTEDE ZOE
…og fortalte dem, at hun desværre var død.
Hun fortalte om forældrenes reaktion.
SÅ RÆDSOMT FOR ALLE. FORÆLDRENE ER FORTVIVLEDE.
Forældre var fortvivlede, faren skreg, og hun gik i chok.
JEG KAN IKKE TALE OM DET NU. JEG HAVDE BARE BRUG FOR AT SIGE DET.
Det hang ikke sammen med hendes påstand om ikke at kunne huske det.
Vi viste Lucy Letby hendes sms'er for at hjælpe hende med at huske det.
DE FLESTE DAGE ER DET FANTASTISK OG GIVENDE, MEN SOMMETIDER…
Hun blev ved at sige, at hun ikke kunne huske det.
…DØR UVENTET?
Det er ikke underligt at skrive til en kollega, at nogen er død,
eller at man har haft en dårlig dag.
SÅDAN ER DET ÅBENBART…
Der er meget pres. Ofte er man på vagt i 14 timer.
Hvis et barn får det værre, er det vagtsygeplejersken, der ser det.
Det er skræmmende.
Man bearbejder det ved at tale med kolleger,
så jeg forstår ikke, hvad de ville bevise.
DER ER ET ELEMENT AF SKÆBNE.
DER ER EN GRUND TIL ALT.
Under retssagen blev Lucy Letby spurgt om sine Facebook-søgninger.
Lucy Letby ledte efter Zoes forældre.
Hun søgte efter dem på Facebook, hvilket var sært.
Den 25. juni søgte du på Facebook efter ***,
og den 25. juni søgte du efter ***.
Er du enig i, at du foretog de søgninger?
Jeg kan ikke huske det, men det gjorde jeg vel.
- Ledte du efter billeder af børnene? - Nej.
Forsvaret sagde, at søgningerne ikke beviste noget,
at hun bare var nysgerrig.
- Ved du det ikke? - Nej.
Der var mange indicier i denne sag,
der objektivt set ikke så godt ud for Letby,
men det er ikke ulovligt at sende en sms til en kollega
eller søge efter nogen på Facebook.
For at bevise hendes skyld havde anklageren brug for noget konkret.
Mange af beviserne var lægefaglige og komplicerede,
men i to tilfælde var der ifølge anklageren uomtvistelige beviser.
Der var ingen tvivl.
Det blev registreret, og hun kan ikke benægte det.
Lucy Letby blev anklaget for at skade to af børnene
ved at give dem insulin, de ikke havde brug for.
Det er ekstremt farligt at gøre. Det kan forårsage koma og endda død.
Den, der gav ham insulin, har været bevidst om faren,
og at det kunne forårsage død eller irreversible skader.
- Er du enig? - Ja.
Letbys forsvarer måtte indrømme, at det var gjort med forsæt.
Nogen forgiftede børn på afdelingen, men det må have været en anden.
Selv Lucy Letby var enig i, at den kunstige insulin
var blevet indgivet til børn og havde forårsaget kollaps.
Nogen har gjort det.
Da de spurgte Lucy,
om hun indrømmede, der var kunstig insulin i barnets system,
var det uomtvisteligt bevis.
Men med indrømmelsen prøvede de at få hende til at indrømme sin skyld.
Lucy Letby var ikke bare på vagt, hendes underskrift var på vital medicin,
herunder en pose med sondemad,
som ifølge vores eksperter var blevet tilført insulin.
Du har bekræftet din underskrift på recepten på sondemad.
- Indgav du insulin i poser med sondemad? - Nej.
Poserne blev opbevaret i samme låste køleskab som insulinen,
og Lucy Letby havde nøglerne til det.
Lucy Letby havde klar mulighed for at begå disse forbrydelser.
Det kan have været et uheld eller bevidst,
og anklageren påstod, at det var bevidst sabotage.
Letbys forsvarer kæmpede for at modsige det.
Når man ser på det fremlagte bevismateriale,
kunne det ikke have været nogen anden.
Indgav du insulin?
- Nej. - Ifølge eksperterne gjorde nogen det.
- Du passede ham. - Nej.
- Ved du, hvem det var? - Nej.
Nævningene havde set beviser på et barn, der var blevet forgiftet med forsæt.
Det var med andre ord en rygende pistol.
Når man vurderer Lucy Letbys karakter, mangler der en brik i puslespillet,
og det er spørgsmålet om, hvorfor dette skete.
Det eneste mistænkelige var sedlerne, politiet fandt under ransagningerne.
Sedlerne er ret fascinerende.
De er som et Jackson Pollock-maleri, men med ord.
Hele siden er fyldt med sære sætninger, sære ord.
Det er forvirrende.
"Jeg dræbte dem."
"Jeg er ond. Jeg gjorde det."
Det er chokerende.
Hvad fik hende til at skrive det,
og hvad har hun gjort, siden hun siger, at hun er ond?
Du skrev: "Jeg er ond. Jeg gjorde det. Jeg fortjener ikke at leve.
Jeg dræbte dem med vilje. Jeg er en forfærdelig, ond person."
- Hvorfor? - Ingen kommentarer.
Alle tænker, at det afgør sagen.
Spillet er slut.
Hun har begået disse forbrydelser, og hun har tilstået dem.
Jeg forstår ikke, at forsvareren ikke bad eksperter vidne.
Anklageren kunne sige, hvad han ville. Lucy havde ingen.
Ingen stod ved Lucys side og tilbød en anden forklaring.
Nævningene i sagen mod Lucy Letby overvejer nu deres kendelse.
At vente på kendelsen var meget stressende.
Jeg følte mig hjælpeløs.
Jeg tænkte hele tiden:
"Når det er overstået, når sandheden kommer frem,
når de indser, at de har begået en fejl, så skal vi gøre de her ting."
Der er to muligheder.
Enten er hun uskyldig
og et offer for justitsmord, hvis liv er blevet vendt på hovedet,
eller også er hun seriemorder.
Hendes fremtid stod på spil.
Vi bringer de seneste nyheder.
- Lucy Letby er kendt skyldig… - …i mord…
…på syv børn og mordforsøg på seks andre…
Udspekulerede, snedige, grusomme, feje seriemorder Lucy Letby.
Hun overskygger Myra Hindley og Beverley Allitt
som den værste barnemorder i nyere britisk historie.
Efter ti måneders retssag er Lucy Letby kendt skyldig.
Hun er den ondeste kvinde, jeg har hørt om.
Den største børneseriemorder i nyere tid.
Jeg forstod ikke, hvorfor de gjorde det.
Da jeg kom mig over det værste chok, var jeg virkelig bange på hendes vegne.
Jeg var lettet, glad, men samtidig også knust,
for nu var det sandt, og jeg kan ikke undslippe den sandhed.
Der var ingen feststemning blandt mig og holdet.
For familierne var det overvældende.
Et svært, traumatisk udfald.
Lucy Letby, på grund af alvoren af dine forbrydelser
vil du tilbringe resten af dit liv i fængsel.
Jeg måtte sige undskyld til min datter.
Jeg følte, at jeg havde svigtet som mor.
Jeg sov, da det skete, og jeg…
Jeg holdt mig vågen under hele det smertefulde forløb.
Under fødslen.
Da hun havde brug for mig, var jeg der ikke.
Det tilgiver jeg aldrig mig selv for.
Jeg havde fulgt Lucy Letby-sagen fra starten,
og da dommen faldt, var jeg dybt bekymret som advokat.
Husk på, at ingen så hende gøre noget forkert.
Der er ingen overvågningsoptagelser. Der var intet motiv. Intet.
Vi taler med advokat Mark McDonald.
- Godmorgen. - Godmorgen.
Hvad tænker du om denne meget komplekse og følsomme sag?
Det er en kompleks og følsom sag,
men den følger en lang række domme både nationalt og internationalt.
Mange af de domme har vist sig at være justitsmord.
Hver af hypoteserne, som eksperterne fremsatte, var en teori.
Nævningene lyttede til alle vidnesbyrd og traf en beslutning.
Måske tog de fejl.
Det var første gang, nogen stod frem offentligt og sagde:
"Jeg tror, der er gået noget alvorligt galt i denne sag."
Efter interviewet blev jeg kontaktet af Lucys forældre.
De var fortvivlede.
De havde ingen andre muligheder, og de bad mig hjælpe,
og jeg sagde ja.
Jeg begyndte at se på sagen.
Forsvareren indkaldte ingen eksperter som vidner.
Jeg ved ikke hvorfor.
Måske tænkte de,
at anklagerne var så latterlige, at det var unødvendigt.
Gid de havde gjort det.
Jeg blev forelagt én fortælling.
Ingen stillede spørgsmål ved afgørelsen. Letby var skyldig.
I avisoverskrifterne stod der "ond",
men de vidste, at der var fejl i anklagerens fremlæggelse af sagen.
Flere gange under retssagen henviste anklageren til skriblerier,
hvor Lucy havde skrevet sine tanker ned.
"Jeg er ond. Jeg gjorde det."
Det kom på alle forsiderne næste dag.
DU DRÆBTE DEM MED VILJE.
De fraser, der modsagde dette, kom ikke på forsiden.
Ord som "bagtalelse", "diskrimination", "offer", "skiderikker".
Jeg er virkelig bekymret over, hvad du har skrevet,
og hvad du antyder at have gjort.
Har du noget at sige?
Det hele var blevet for meget for mig.
Jeg fik at vide, at jeg var blevet fjernet fra afdelingen.
Jeg følte, at de bebrejdede mig,
og var bange for at have skadet børnene uden at vide det,
og det fik mig til at føle skyld.
HADER MIG SELV
Vil du uddybe noget af det, du skrev?
JEG FØLER MIG MEGET ALENE
Jeg bebrejdede mig selv.
Jeg havde ikke gjort noget, men folk fik mig til at føle sådan.
JEG DRÆBTE DEM
JEG GJORDE DET
Jeg gjorde mit bedste for de børn,
og så sagde folk, at det ikke var godt nok,
eller at jeg havde gjort noget, og jeg kunne ikke klare det.
Jeg ville ikke være her mere.
Du siger: "Jeg kan ikke få vejret. Jeg kan ikke fokusere."
Jeg følte, at jeg mistede kontrollen.
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle føle eller gøre.
Jeg følte, at hospitalet og holdet antydede,
at det var noget, jeg havde gjort.
Var der nogen, der antydede det?
Ja, nogle af overlægerne.
Er der en grund til, at de skulle være efter dig?
At de skulle give dig skylden?
Jeg overvejede, om de skød skylden på mig for noget, en anden havde gjort.
Da Lucy Letby blev fjernet fra afdelingen,
fik hun rådgivning og støtte på Countess of Chester Hospital.
Hun blev bedt om at skrive sine følelser og tanker ned
som en form for terapi.
Det var ikke en tilståelse. Slet ikke.
Hvis hun skrev sedlerne kort efter at være blevet fjernet afdelingen,
så virker hendes forklaring troværdig.
Du nævner overvældende frygt og panik. Hvad var du bange for?
At de ville tro, jeg havde gjort noget galt.
Hvad ville der ske, hvis de troede det?
Det her ville ske.
- Ja. - Politiet ville blive indblandet.
- Skete det? - Jeg ville miste mit job.
Var du glad for dit job?
Ja. Jeg elskede mit arbejde.
Fra et forsvarsperspektiv var hun en dedikeret sygeplejerske,
der havde mistet det job, hun elskede, og var fortvivlet.
På mange måder opsummerer sedlerne sagens kompleksitet.
Ved første øjekast ligner det en tilståelse.
Når man går mere i dybden, var det ikke så ligetil.
Indtil retssagen og dommen skrev Lucy og jeg til hinanden.
Jeg prøvede at være positiv. Nu ved jeg ikke, hvad jeg skal sige.
"Maisie, ingen ord kan beskrive min situation,
men at vide, at jeg altid har dit venskab, betyder meget mig.
Jeg har mit eget værelse og toilet.
Jeg kan gå i bad hver dag og gå en tur udenfor.
Det er vigtigt at komme udenfor, selvom det er koldt.
Jeg savner Tigger og Smudge. De forstår ikke, at jeg ikke er der.
De må tænke, jeg er en frygtelig mor.
Mor og far passer godt på dem og forkæler dem uden tvivl.
Jeg prøver ikke at miste modet.
Jeg kommer igennem det her. Jeg giver ikke op."
Undskyld.
Der skete noget afgørende i sommeren 2024.
En journalist på The New Yorker i USA
gennemgik alt, der måske gik galt i retssagen,
og flyttede fokus fra Lucy Letby til Countess of Chester Hospital.
GJORDE HUN DET?
Artiklen såede tvivl.
TVIVLSOMT BEVISMATERIALE
Den stillede de afgørende spørgsmål, om afdelingen var egnet til formålet,
og om Lucy Letby blev gjort til syndebuk.
Afdelingen var i krise.
Sygeplejerskerne græd på grund af stress og overanstrengelse,
fordi der var så mange børn og ikke nok personale eller ressourcer.
Hver uge blev jeg efterladt alene med et meget pasningskrævende barn.
Jeg fik at vide: "Det skal nok gå, men kald, hvis de bliver blå."
Man bør aldrig stå alene med et så pasningskrævende barn.
VAGTPLAN
Et af anklagerens mest tungtvejende beviser var vagtplanen,
hvor det var sat kryds ved samtlige børn.
Formålet var at overbevise nævningene ved at vise
at hun altid var til stede, når noget gik galt.
Det er en meget lille afdeling, og hun tog ekstravagter.
Lucy Letby havde også taget ekstra kurser
og var mere kvalificeret end mange andre sygeplejersker,
så hun fik tildelt de mest syge børn.
Faktisk ville det være underligt, hvis hun ikke var der, når noget gik galt.
Under retssagen sagde anklageren til nævningene,
at børnene ikke døde længere, da Lucy Letby blev fjernet fra afdelingen,
men da Lucy Letby blev fjernet, blev afdelingen nedjusteret,
så den modtog ikke lige så mange alvorligt syge børn,
hvilket fik dødeligheden til at falde.
Det var vigtigt at afsløre fejlene, der var sket,
men for at kunne gøre det, måtte jeg ændre fortællingen.
Jeg taler med Mark McDonald.
Mark McDonald er i studiet.
Jeg har mange beviser, der peger på nogle reelle bekymringer.
Pludselig tog det fart.
Lucy Letby blev dømt for mord på syv spædbørn og mordforsøg på syv mere.
Efter min mening, er der tale om justitsmord
forårsaget af et retssystem, der ikke kunne håndtere
vanskeligt videnskabeligt bevismateriale.
Et af anklagerens hovedvidner var dr. Dewi Evans.
Han var deres førende ekspert.
Han havde studeret de lægefaglige notater og havde fremsat hypotesen om,
hvordan hvert barn døde eller blev sygt.
Sagen var centreret om ham og hans pålidelighed som ekspert.
Under retssagen skete der noget bemærkelsesværdigt.
En dommer fra appeldomstolen sendte en e-mail til sagens dommer
hvor han kritiserede dr. Dewi Evans
for at forme sit bevismateriale alt efter, hvem der instruerede ham.
Kort sagt var han partisk.
Hvorfor skulle en dommer, der ikke er involveret i sagen,
fortælle sagens dommer om sine alvorlige bekymringer
i forhold til dr. Dewi Evans' pålidelighed?
Men appeldomstolen havde konkluderet,
at dr. Dewi Evans var en pålidelig ekspert.
Jeg måtte finde ud af, om det, han sagde, var korrekt.
Jeg havde ikke brug for ham, der læste bogen og blev ekspert,
men ham, der skrev bogen.
Jeg var midt i høsten og havde ret travlt,
da jeg modtog en e-mail på min telefon fra en advokat i Storbritannien.
En artikel om luftemboli, jeg skrev i 1989,
var blevet brugt til at dømme en sygeplejerske i Storbritannien.
Dr. Shoo Lee var helt afgørende. Det var hans artikel, hans forskning.
Hvis den ikke blev fortolket korrekt, tog dr. Dewi Evans så fejl?
Jeg var bekymret,
for hvis min artikel var blevet fejlfortolket,
så var det et stort problem.
Jeg så på bevismaterialet, og det viste ikke
den form for misfarvning af huden, der kendetegner luftemboli.
Det viste misfarvning af huden på grund af hypoxi, altså iltmangel.
Det betyder, at dommen muligvis var forkert.
Jeg var foruroliget.
En ung kvinde kan dø i fængsel af den forkerte grund.
Jeg sagde til Mark McDonald, at jeg ville hjælpe,
og at jeg ville nedsætte et panel med 14 af verdens førende eksperter,
hvis ekspertise, troværdighed, og viden var uanfægtet.
Vores mål var at skrive en detaljeret rapport
om årsagerne til dødsfaldet eller skaden i hvert tilfælde.
McDonalds job er at repræsentere sin klient.
Det er vigtigt at være åben over for modstridende synspunkter,
så vi så frem til at høre, hvad de havde at sige.
Da jeg kom til London, følte jeg et stort pres.
Vi skulle formidle panelets resultater,
der ville få stor betydning for sagens udfald.
Ikke kun for Lucy Letby,
men også for familierne, offentligheden og retssystemet.
Vi er omringet.
Hej, allesammen.
Er du overbevist om, at en uskyldig kvinde er blevet dømt?
Ja.
- Tak for din tid. - Vi skal i gang.
Vi starter lidt tidligt, da et par stykker af jer er her.
Vi vil fremlægge en rapport
på foranledning af dr. Shoo Lee, der sidder ved siden af mig.
Tillad mig at præsentere dr. Shoo Lee, stjernen i dagens show.
Tak.
"Her er showets stjerne."
Det er ikke et show. Der er ingen stjerne. Det er ikke noget at smile over.
Tænk, at en politiker har den frækhed at præsentere nogen sådan.
Det er frastødende.
For at opsummere vores fund, hvad angår de lægefaglige problemer,
fandt vi, at sygehistorierne var ufuldstændige.
Børnene var blevet fejldiagnosticeret,
der var ikke nok uddannet personale på afdelingen,
og det var svært at finde en læge, når behovet opstod.
Professor Lee sagde klart,
at skaderne på børnene ikke var blevet påført bevidst,
men at kollapserne og dødsfaldene var forårsaget af ringe pleje.
Det er frustrerende, for kritikken rummer en kerne af sandhed.
Vi var underbemandede.
Det gælder de fleste afdelinger inden for det offentlige hospitalsvæsen.
Men personalet havde været lige så presset før 2015 og 2016,
og der havde ikke været flere dødsfald.
At bebrejde en kollega for mord og mordforsøg på spædbørn
er den værst tænkelige måde at forsøge at dække over
problemer og mangler på neonatalafdelingen.
Jeg havde set på overlevelsesraten for spædbørn i Chester
før alle dødsfaldene og alle kollapserne.
Overlevelsesraten svarede til de officielle tal
for England og Wales samme år.
Der var intet at udsætte på afdelingen.
De måtte genoplive barnet…
Vi gennemgik sag for sag.
Det blev påstået,
at baby fire var stabil efter indlæggelsen på intensivafdelingen.
Barnet var ikke stabilt, som anklagerens vidne påstod.
Jeg vidste ikke, at de ville tale om min datters sag.
Der havde været brud på fosterhinden i længere tid før fødslen.
Ved brud på fosterhinden stiger risikoen for infektion.
Moderen bør straks få antibiotika, så barnet er beskyttet mod infektion.
Det skete ikke i dette tilfælde.
Da vandet gik, burde jeg have fået antibiotika hurtigere.
De svigtede mig. De svigtede Zoe.
Men alle læger, sygeplejersker og eksperter sagde tydeligt,
at Zoe var i bedring, at hun fik det bedre og blev stærkere.
Vi så forsinket behandling med antibiotika
og forsinket behandling for åndedrætsbesvær.
Vi fandt ingen beviser på luftemboli.
Jeg er ikke enig med dr. Lee.
Han har ikke fremlagt nye beviser. Han har kun fremlagt en anden mening.
Nævningenes beslutning
blev godkendt af tre eminente, erfarne dommere.
Efter min mening er sagen ikke længere.
Dette panels konklusion er derfor,
at der ikke er bevis for bevidst påført død eller skade
i nogen af de 17 tilfælde i retssagen.
Der var alvorlige problemer relateret til behandling af patienter.
Der var problemer med teamwork
og tværfagligt samarbejde på neonatalafdelingen.
Kort sagt fandt vi ingen mord.
Hvis der ikke var mord, var der ingen morder.
Hvorfor sad Lucy Letby i fængsel?
Morder eller offer?
Sagen har skabt interesse både i og uden for Storbritannien.
Hvis det ikke er Lucy Letby, så er noget andet på hospitalet helt galt.
Hvad er jeres tanker om dommen over Lucy Letby?
Pressekonferencen var en katalysator.
Folk stod nu frem.
Jeg er nok ikke er den eneste, der tænker på Lucy Letby,
og at hun tilsyneladende er blevet uretmæssigt dømt.
Pludselig var hun ikke længere en ond person, en dødens engel.
Pludselig stillede folk spørgsmålet: "Er Lucy Letby uskyldig?"
Nej. Hun dræbte dem ikke.
Jeg kan slet ikke forstå det.
I dokumentarer om seriemordere har de en sær historie.
De dræbte dyr.
De var ikke som Lucy Letby. Jeg tror ikke, hun har gjort det.
Nogle hævder, at vi overlæger havde en vendetta mod Lucy Letby.
Hvor er beviset for det?
KORRUPTE OVERLÆGER LYVER I RETTEN.
Jeg er blevet anklaget online for barnemord, hvilket er chokerende.
OVERLÆGERNES SYNDEBUK
Jeg føler dobbelt skyld.
Skyld over, at vi svigtede børnene, og lidt skyld ved tanken:
"Blev den forkerte person dømt?"
Jeg føler skyld, hvis nu retten tog fejl.
Jeg tror ikke, at retten tog fejl,
men det er bekymrende, at ingen så hende gøre det.
De sidste par år har jeg spurgt mig selv,
om hun havde to forskellige personligheder.
Der er altid tvivl.
ANONYMISERET
Uanset hvor godt man kender en person, kender man ikke hele personen.
Der kan stadig være noget, man ikke ved om personen,
men medmindre jeg ser faktiske beviser, kan jeg ikke tro det.
Folk tænker, at jeg støtter en barnemorder,
men hun er min ven og sidder i fængsel.
For altid.
Dr. Shoo Lee og eksperterne færdiggjorde rapporten,
og jeg fremlagde den for strafferetskommissionen,
som forhåbentlig sender den til appeldomstolen
for at få genoptaget sagen.
En ung kvinde er måske fængslet for forbrydelser, hun ikke begik.
Det er et stort ansvar, fordi det muligvis er Lucys sidste chance.
Det er nemt, når skurke ligner og opfører sig som skurke.
Det er ikke Lucy Letby.
Men det betyder ikke, at hun er uskyldig.
Det interessante ved denne sag var mængden af indicier.
JEG ER OND. JEG GJORDE DET.
I sig selv beviser de ikke, at hun er en koldblodig morder,
men når man ser på det samlet, er det svært ikke at tænke:
"Hvis denne kvinde er uskyldig, så er hun ret uheldig."
I flere dage har vi afhørt dig og talt indgående med dig
om din indblanding i mordet og mordforsøget på 17 babyer,
hvilket du hele tiden har benægtet.
- Har du en kommentar? - Ingen kommentarer.
Ingen ønsker at fortælle en familie, at nogen har myrdet deres barn.
Den eneste, der ved, hvorfor hun begik disse forbrydelser,
er Lucy Letby selv.
Der hersker stor offentlig debat,
og jeg står ved efterforskningen og søgningen efter svar.
Vigtigst af alt føler vi med familierne, der ser det her
og bliver konfronteret med spørgsmål om deres børn.
ANONYMISERET
Man kommer ikke over det her.
Der er sorg, men der er også håb og den kærlighed, vi har til hende.
I sidste ende er vi her stadig.
Jeg værdsætter det, jeg har.
Jeg var stærk nok til at prøve igen.
Min mand og jeg har en smuk søn.
Han er meningen med vores liv.
Jeg har altid talt med ham om Zoe.
Han ved, hun døde, da hun var baby.
Han ved, hun er i himlen.
Det har været storm efter storm, og det er ikke slut,
men jeg klarer det.
I OKTOBER 2023 IVÆRKSATTE REGERINGEN EN UNDERSØGELSE
AF HÆNDELSERNE, DER FØRTE TIL DOMFÆLDELSEN OVER LUCY LETBY.
SAMTIDIG IVÆRKSATTE POLITIET EN UNDERSØGELSE
AF UAGTSOMHED MED DØDEN TIL FØLGE.
COUNTESS OF CHESTER HOSPITAL ØNSKER IKKE AT UDTALE SIG.
I 2025 KOM POLITIET MED BEVISMATERIALE OM ANDRE BØRN.
PER 20. JANUAR 2026 VIL LUCY LETBY IKKE BLIVE SIGTET FOR DEM.
BEN MYERS AFVISER AT SVARE PÅ,
HVORFOR HAN IKKE BAD EKSPERTER OM AT VIDNE I RETSSAGEN.
Tekster af: Maiken Waldorff