Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
IMAGINEA UNOR PARTICIPANȚI E ALTERATĂ DIGITAL PENTRU ANONIMIZARE.
NUMELE ȘI VOCILE ACESTORA AU FOST MODIFICATE.
NUMELE LUI ZOE A FOST SCHIMBAT PENTRU A-I PROTEJA IDENTITATEA.
Simon Blackwell de la Poliția Cheshire. Putem intra să vorbim?
- Intrați. - Mulțumesc. Scuze…
- Intrați. - Vă rog, nu! Nu din nou!
- Vă explic totul. - Nu!
- Intrați. - Nu!
E deranjant, știu.
Aruncă o privire.
- Bine. - Nu…
- Lucy? - Da.
O să intru.
- Bună! Ești bine? - Da.
Bună, Lucy! Îmi pare rău că te-am trezit.
Sunt *** de la Serviciul Omoruri al Poliției orașului Chester.
Ești arestată preventiv pentru omor și tentativă de omor.
Nu trebuie să spui nimic, dar tot ce spui poate constitui o probă.
Înțeleg că e un șoc.
Acum, Lucy, trebuie să te ridici și să te îmbraci.
- Urmează-mă. - Da.
- Pot să-mi văd pisica? - Așteaptă aici puțin.
Bună!
N-am făcut nimic.
- Știu! - Știu!
Știu asta!
E în regulă. Aveți grijă de motani.
Intră în casă, mamă…
Nu te mai uita, mamă, du-te.
Mamă, intră în casă!
Urcă în mașină.
Azi, detectivii au arestat o asistentă medicală…
…suspectată de uciderea a opt bebeluși…
…și tentativă de omor asupra altor șase.
Am trecut în revistă probele, caz cu caz.
Ți s-a dat posibilitatea să oferi explicații.
Era de neconceput
că tânăra asistentă din fața noastră a fost capabilă
să le facă rău unor bebeluși.
Ai scris un bilet: „Sunt rea. Eu am făcut asta.”
A fost și este un caz unic într-o generație.
Implică 17 bebeluși din 13 familii.
Dacă nu ai avut nimic de-a face cu colapsul sau moartea acestor bebeluși,
de ce ai scris clar pe bilet că ești responsabilă,
că i-ai ucis intenționat?
Nu comentez.
…o tânără asistentă care nu dădea de bănuit.
…cel mai prolific ucigaș în serie de copii din istoria Marii Britanii.
Lucy Letby a fost găsită vinovată…
…de uciderea a șapte nou-născuți.
Chiar i-a ucis această asistentă pe bebelușii pe care-i avea în grijă?
Azi, mai mulți experți medicali din toată lumea…
…au analizat fișele medicale.
Descoperirile lor contrazic total decizia tribunalului.
Pe scurt, doamnelor și domnilor, nu am găsit niciun caz de omor.
E cea mai aiurea știre despre un caz real de omor.
E cel mai prolific ucigaș în serie de copii.
Nu cred că a făcut-o.
Povestea e absolut tragică și îngrozitoare.
E nevinovată. Dați-i drumul, frate!
E vinovată sau e nevinovată?
INVESTIGAREA LUI LUCY LETBY
FILMUL URMĂREȘTE ACȚIUNILE POLIȚIEI CHESHIRE ȘI ANCHETA
ȘI PREZINTĂ IMAGINI ÎN PREMIERĂ.
ÎNREGISTRARE PORNITĂ
Interogatoriul e înregistrat. Se înregistrează tot ce se spune.
- Prezintă-te, te rog. - Lucy Letby.
- Data nașterii? - 4 ianuarie 1990.
Acest interogatoriu îți oferă ocazia să-ți spui părerea
despre motivele arestării.
Dacă ești nevinovată
și ai o explicație rezonabilă sau un alibi,
vom căuta probe în sprijinul tău.
Nu suntem aici să te judecăm. Înțelegi, Lucy?
- Da. - Bine.
Am interogat-o pe Lucy Letby timp de mai multe ore.
DANIELLE STONIER SERGENT DE POLIȚIE
La început, i-am pus întrebări deschise despre îngrijirea bebelușilor în spital.
Spune-mi ce se întâmplă la prima hrănire a bebelușului.
Doctorii ne spun când e momentul ca un bebeluș să înceapă să fie hrănit.
- Înțeleg. - Sunt hrăniți prin sondă nazogastrică.
În regulă.
Noi…
Preferăm să le dăm prematurilor lapte de la mamă sau de la o donatoare.
Nu le dăm lapte praf bebelușilor atât de mici.
Înțeleg.
A părut o asistentă competentă
care știa să aibă grijă de acești bebeluși.
Totuși, când am vorbit despre motivele pentru care un bebeluș a intrat în colaps,
răspunsurile ei au devenit mult mai vagi.
Să discutăm despre ***.
La ora 16:01, în 20 iunie 2015,
s-a născut prin cezariană și a fost transferată la Neonatologie.
La ora 04:25, în 22 iunie 2015, a fost declarată decedată.
Ne poți spune ce s-a întâmplat cu ea?
- Nu mi-o amintesc. - Bine.
Micuța Zoe a intrat în colaps de trei ori într-o singură tură de noapte.
Știam că Lucy Letby era acolo. De ce nu-și amintea nimic?
Nu-ți amintești că a intrat în colaps și că ai fost implicată în îngrijirea ei?
Nu.
CU TREI ANI ÎN URMĂ
Cu trei săptămâni înainte de termen,
m-am trezit și am văzut că mi se rupsese apa.
Era momentul.
ANONIMIZARE DIGITALĂ
URGENȚE
La spital, am fost examinată.
O ecografie a confirmat că totul e în regulă.
Eram pregătiți să o cunoaștem pe micuța Zoe.
Dar n-a fost simplu.
Travaliul a durat 60 de ore.
Am simțit că ceva nu era în regulă.
Am insistat să mi se facă cezariană.
Doctorul a ridicat-o pe Zoe, care părea că se chinuie să respire.
A trebuit dusă la Terapie Intensivă.
A fost greu să o văd în incubator.
Nu puteam să o scot, dar am reușit să o țin de mână.
Era atât de fragilă, atât de mică și de prețioasă!
Eram mămică.
Doctorii ne-au spus că se comporta foarte bine,
așa cum era de așteptat,
și că nu existau motive de îngrijorare.
Dormeam adânc. O asistentă a aprins lumina.
A zis: „Vino cu mine acum.”
- „Ce se întâmplă?” - „Nu e timp! Vino!”
Am fost dusă în scaun pe un coridor lung. Mă întrebam ce se întâmplă.
Am simțit panica din salon.
Doctorul a încercat totul ca să-i țină inima în funcțiune.
Nu voia să renunțe. Și eu voiam să continue să lupte.
Dar celălalt doctor i-a pus mâna pe umăr
și i-a zis: „Trebuie să te oprești. Las-o.”
Doctorul încă o ținea pe Zoe, dar…
s-a oprit din ce făcea.
Asta a fost. Nu mai era nimic de făcut.
Se terminase.
Eu și soțul meu…
am clacat.
Eu… Amândoi întrebam întruna: „Ce s-a întâmplat?”
Fetița se simțea bine…
N-am știut… Am fost foarte furioasă, foarte tristă și confuză…
Apoi…
Da…
Când Zoe a murit, nu am știut ce se întâmplase.
Starea ei începuse să se îmbunătățească. Nu era în pericol să moară.
De ce i s-a deteriorat starea? De ce n-a răspuns la resuscitare?
Dar și mai mult mă îngrijora faptul că Zoe era al treilea bebeluș care murea
în decurs de două săptămâni.
Unii dintre acei bebeluși prezentau o iritație ciudată
și nu răspunseseră la resuscitare, deși ar fi trebuit.
Era o problemă. De ce au murit trei bebeluși într-un timp atât de scurt?
Se întâmpla ceva ce nu știam?
Deși am sperat că cele trei decese fuseseră doar o coincidență nefericită,
din păcate, seria nu s-a oprit.
Continuau să moară bebeluși
cu o frecvență mai mare decât se întâmplase vreodată la noi.
La 16 februarie, înregistraserăm deja nouă decese.
Era o perioadă înfricoșătoare și îngrijorătoare.
Unii medici au cerut o întâlnire urgentă cu managerii de risc
și cu șeful asistentelor din spital,
dar aceștia nu au părut foarte îngrijorați.
Nu mai trecuserăm prin așa ceva. Nu știam ce să facem.
În iunie 2016, s-a atins o limită.
Am avut încă două decese a căror cauză ne era necunoscută.
Până la această dată, înregistraserăm 13 decese subite.
În 21 de ani de practicare a medicinei, nu mai văzusem așa ceva.
Atunci ne-am dat seama că trebuia făcut ceva.
MAI 2017
Într-o seară, eram la birou. Era târziu.
Mi se dăduseră trei rapoarte separate de la Spitalul Countess of Chester.
Indicau o creștere a numărului deceselor de bebeluși
și de cazuri de colaps la Neonatologie.
Între iunie 2015 și iulie 2016, se înregistraseră 13 decese.
Cea mai mare îngrijorare a clinicienilor, a medicilor, era faptul
că multe dintre decese și colapsuri erau inexplicabile.
Mi s-a spus că o angajată fusese transferată din secție.
Inițial, m-am gândit că e prematur să încerc să identific un suspect.
Puteau exista multe explicații legitime pentru moartea atâtor bebeluși.
Se făcuseră greșeli la spital?
Era efectul unei boli infecțioase necontrolate?
Era posibil ca acești bebeluși să fi murit natural?
Trebuia să înțelegem situațiile medicale prin care trecuseră acești bebeluși.
Era crucial să găsim experți independenți și credibili
care să ne ofere o opinie obiectivă
asupra acestor bebeluși care muriseră subit.
Într-o dimineață, acasă, am citit într-un articol
că poliția făcea o anchetă la o secție de neonatologie
unde decedaseră mai mulți bebeluși.
Mi-am zis: „Interesant! E genul meu de caz.”
EXPERT, MARTOR AL ACUZĂRII
Aveam 30 de ani de expertiză și experiență în îngrijirea bebelușilor bolnavi.
Câteva decenii fusesem martor în calitate de expert la tribunalul penal.
Le-am zis polițiștilor: „Să vedem un caz, ca să-mi fac o idee despre situație.”
Acest bebeluș fusese în regulă la naștere,
cu greutate bună, peste două kilograme,
starea lui fusese stabilă, dar intrase brusc în colaps.
Am văzut fotografii
cu cheaguri de sânge mari sub ficat, de mărimea unor bile,
și urme de hemoragie în abdomen.
Mi s-a părut îngrozitor.
Cum e posibil ca un bebeluș sănătos
să ajungă să aibă anomalii hepatice grave?
În câteva ore, bebelușul era mort.
Le-am spus polițiștilor că vreau să văd toate fișele medicale
din această perioadă de doi ani.
Am primit 32 de cutii
și am găsit câte un eveniment suspect în jumătate dintre ele.
Bebeluși care intraseră în colaps brusc și inexplicabil.
Nu mai întâlnisem așa ceva până atunci.
Te gândești la lucruri inimaginabile.
Cineva le făcuse rău în mod intenționat acestor bebeluși.
Ancheta noastră a luat o altă turnură.
Realitatea îngrozitoare era
că putea fi vorba de uciderea unui bebeluș.
Următoarea întrebare era: „De către cine?”
Am verificat cine ar fi putut fi acolo
de fiecare dată când un bebeluș a murit sau a intrat în colaps.
Ce doctori erau acolo? Ce asistente? Ce membri ai familiei?
Cine avea acces la medicamente? Dar la fișa medicală?
Am tot verificat.
Cine mai putea fi acolo? Cine mai putea face asta?
Din informațiile analizate, a apărut un tipar clar.
TIPAR TURE NEONATOLOGIE
La 25 de decese și colapsuri suspecte,
un nume apărea constant.
Această asistentă a avut un rol esențial în toate aceste evenimente.
Numele ei e Lucy Letby.
CU NOUĂ ANI MAI DEVREME
Îmi amintesc prima zi de cursuri.
Era o sală imensă.
ANONIMIZARE DIGITALĂ
Nu știam pe nimeni.
Am intrat și m-am așezat pe un scaun.
Apoi, o altă fată a venit la mine.
Mi-a zis: „Eu sunt Lucy, îmi pare bine.”
ANONIMIZARE DIGITALĂ
Zâmbetul ei avea ceva ce mi-a dat o stare de liniște.
După patru zile de facultate, eram inseparabile.
Mergeam la cursuri împreună.
Eu mergeam la ea la cină, ea venea la mine la cină.
La club, mergeam mereu împreună.
Dacă veneam noaptea târziu, dormeam la ea sau ea la mine.
Mergeam la cinema.
Practic, făceam totul împreună.
Avea un simț neobișnuit al umorului.
Cu ea, mă distram întotdeauna.
Lucy nu avea frați, iar părinții ei o adorau.
Erau mândri că studia la universitate și urma să devină asistentă.
Voia să învețe, să știe totul, ca să fie sigură că știe ce face.
Am făcut primul stagiu împreună cu Lucy la Spitalul Countess of Chester.
Eram foarte încântate.
Dar asistentele din spital aveau grupurile lor închise.
O dată, ne-am dus în camera personalului să luăm prânzul.
Asistentele care mai erau acolo stăteau de vorbă.
Lucy a încercat să se alăture conversației,
dar ele au ignorat-o.
Aveam senzația că asistentele nu ne voiau acolo,
că echipa medicală nu ne voia acolo.
Am început să cred că unele persoane se dădeau peste cap
să-i facă viața grea lui Lucy.
Nu știu niciun motiv pentru care să o fi tratat așa.
Poate că nu le plăcea faptul că era timidă și tăcută.
Eu n-am vrut să rămân la acel spital,
dar Lucy a candidat pentru un post la Neonatologie.
N-am înțeles pe deplin de ce a vrut să rămână,
având în vedere cum se purtaseră unele asistente și unii medici.
Absolvirea a fost un moment dulce-amar.
Familiile noastre au aranjat să luăm cina împreună.
Părinții lui Lucy erau foarte mândri că absolvise.
Chiar au dat un anunț în ziarul local.
Am simțit și tristețe. Mă întrebam dacă avea să facă față.
PATRU ANI MAI TÂRZIU
Lucy era o asistentă tăcută.
Părea conștiincioasă și pusă pe treabă.
Părea competentă, din câte am văzut eu.
Nu ieșea în evidență cu nimic.
Spre sfârșitul lui 2015, noi, medicii, începuserăm să ne îngrijorăm
din cauza numărului mare de decese neobișnuite din secție.
La o trecere în revistă a personalului, a apărut un tipar.
Cineva lucrase în toate turele în care muriseră bebeluși.
Lucy Letby.
La început, n-am știut ce să cred.
E pură coincidență sau ea e sursa răului?
Am decis să discutăm cu șefa asistentelor de la Neonatologie.
Aceasta a susținut cu tărie
că Lucy Letby era o asistentă competentă și dedicată
și că era de neconceput
să se sugereze că ea ar face rău pacienților.
Din păcate, în continuare, am înregistrat decese noaptea,
iar Lucy Letby era în tură în toate aceste cazuri.
În cele din urmă, managerii au decis
ca Lucy Letby să fie mutată în turele de zi.
Decesele și colapsurile au încetat pe timpul nopții,
dar, în mod șocant, au apărut altele, pe timpul zilei.
În acel moment,
noi, medicii, ne-am dat seama că nu mai puteam amâna o decizie.
Lucy Letby nu trebuia să mai lucreze la Neonatologie.
Nu trecuse un an de la începerea anchetei,
când am primit un e-mail de la Lucy Letby, de pe contul ei de e-mail de la NHS.
REF: OPERAȚIUNEA COLIBRI
A citat numele operațiunii, care nu fusese făcut public.
AȘ DORI SĂ ȘTIU CU APROXIMAȚIE CÂND VOI FI CONTACTATĂ.
Știa că s-a discutat cu colege de-ale ei.
Ea nu fusese contactată. Voia să afle când se va întâmpla.
VĂ MULȚUMESC PENTRU ORICE INFORMAȚIE CARE MI-AR PUTEA REDUCE STRESUL.
Mi s-a părut interesant.
M-am gândit că are ceva să ne spună.
M-AȘ BUCURA SĂ FIU CONTACTATĂ DACĂ DORIȚI SĂ DISCUTAȚI CU MINE.
MULȚUMESC. LUCY LETBY
Trebuia să o interogăm pe Lucy Letby.
Cel mai bun mod de a face asta, singurul, era să o arestăm.
- Lucy? - Da.
Sunt de la poliție. Putem intra puțin?
- Da. - Da? Mulțumesc.
- Mai e cineva cu tine? - Da.
- Cine e aici acum? - Tata.
Un polițist îl va aduce pe tatăl tău.
- Vreau să vorbim. - Îl aduc eu pe tatăl tău.
Ia loc, te rog.
Te informez că aceasta e o cameră body-cam.
- Ești înregistrată. - În regulă.
De aici se aprinde lumina?
- Da. - Care… Gata.
Lucy, ascultă-mă cu mare atenție. O să-ți citesc niște informații.
- Bine. - E important să mă asculți.
„Între martie 2015 și iulie 2016,
la secția Neonatologie a spitalului s-a înregistrat un număr mare de decese.
În urma verificărilor interne, cazul a fost înaintat poliției,
care a condus o investigație.
Ca urmare a anchetei și pe baza probelor,
s-au identificat infracțiuni de omor și tentativă de omor.
Ești suspectată de comiterea acestor infracțiuni.
Nu trebuie să spui nimic, dar tot ce spui poate fi folosit ca probă.
Arestarea ta e necesară în cadrul investigației
și pentru a proteja un copil.
Înțelegi ce ți-am citit?
Lucy, iată ce se va întâmpla.
Va trebui să mergi la secția de poliție pentru interogatoriu.
Polițistele vor merge cu tine la etaj. Ești în custodia noastră.
Trebuie să stăm cu tine,
ca să fim siguri că nu pleci și că nimeni nu pățește ceva.
Ai nevoie de încălțăminte? Rămâi cu hainele de pe tine?
- Ești în trening, e în regulă. - Îți aduc niște pantofi.
- Dar… - Ai pantofi?
Restul trebuie să rămână neatins.
Nu te putem lăsa să muți nimic și nici să iei altceva.
- Percheziționați casa? - Se va face o percheziție, da.
- Pot să-mi iau rămas-bun? - De la motan? Sigur.
Da.
Cătușele sunt pentru transport, da?
Ca să fie toată lumea în siguranță în mașină. Și tu, și noi, da?
Imediat ce ajungem în custodie, cătușele pot fi scoase.
Telefonul m-a trezit pe la ora 06:00.
Apelantul a zis: „Sunt de la poliția comitatului Cheshire.
Vă anunțăm că am arestat o persoană
care e suspectată de uciderea fiicei dv.”
Brusc, mi-am dat seama
că era posibil ca cineva să-mi fi ucis intenționat copilul.
Am fost…
Am rămas pur și simplu…
fără cuvinte.
Haide! Coboară din mașină.
Îndepărtează brațele.
Ai ceva acolo.
Ocupația?
Asistentă de pediatrie.
Ia loc acolo, Lucy.
O asistentă medicală a fost arestată preventiv
pentru uciderea a opt bebeluși și tentativă de ucidere a altor șase…
Imediat ce i-am văzut chipul, am recunoscut-o pe asistentă.
Când am fost la Zoe prima dată,
era acolo cu un clipboard, dar nu făcea ceva anume.
Era acolo și ne privea.
Arestarea de azi confirmă posibilitatea îngrozitoare
ca nou-născuții să fi fost uciși.
Mi-a apărut o notificare pe telefon.
Tremuram. Aveam palpitații. Inima îmi bătea nebunește.
„De ce au arestat-o pe Lucy?”
Nu-mi venea să cred.
M-am gândit că era o greșeală oribilă.
ÎNREGISTRARE PORNITĂ
Interogatoriul e înregistrat. Eu sunt Lee, sunt detectiv.
- Celălalt polițist… - Vikki Holt, 3201.
- Te rog să te prezinți din nou, Lucy. - Lucy Letby.
Obiectivul principal al interogatoriului lui Lucy Letby era
să aflăm ce se întâmplase cu adevărat cu acești bebeluși
și, în cele din urmă, să-i oferim ocazia să ne dea o explicație alternativă
pentru degradarea sănătății bebelușilor și intrarea lor în colaps.
În general, în timpul resuscitării, care sunt rolurile?
Medicii se ocupă de căile respiratorii.
Ei administrează medicamentele pentru resuscitare.
Două persoane administrează medicamente.
În mod ideal, cineva e alături de părinți.
Era foarte bine informată. Era calmă. Participa activ la discuție.
Când am vorbit despre procedurile aplicate în îngrijirea bebelușilor,
a știut să răspundă la întrebări.
Cine ia notițe în timpul încercărilor de resuscitare?
În mod ideal, există cineva.
De obicei, unul dintre medicii rezidenți sau una dintre asistente preia acest rol.
Dar când a fost întrebată punctual,
mai ales despre acțiunile ei de la momentul colapsurilor,
a devenit ceva mai evazivă.
Chiar înainte de apariția colapsului, Lucy,
ai avut vreun motiv să intri la nou-născuți?
Nu-mi aduc minte.
Bine. Lucrai la incubatoare?
Nu cred, dar nu mai știu de care bebeluș aveam grijă.
Înțeleg.
Și nu-ți amintești
cum ai ajuns acolo, cu echipa de resuscitare?
Nu.
Se gândea înainte să răspundă
și părea că trecea mult timp înainte să dea un răspuns.
Știi de ce avea nevoie de resuscitare?
Nu-mi amintesc evenimentele de dinainte. Știu doar că a fost resuscitat.
Răspunsurile ne-au ridicat mari semne de întrebare.
Lucy Letby a fost reținută mai multe ore,
dar nu am strâns destule probe pentru o inculpa.
Mai aveam multe informații de aflat.
După interogatoriu, a fost eliberată.
Asta ne-a dat ocazia să strângem alte probe
și să examinăm criminalistic ceea ce se găsise la percheziții.
Erau foarte multe materiale de examinat.
A SE PĂSTRA
Am găsit o cutie pe care scria „A se păstra”.
Înăuntru, erau foi de observație ale unor bebeluși
de la spitalul din Chester.
Erau documente confidențiale care conțineau informații personale:
numele, data nașterii
și o prezentare generală a stării lor medicale.
Studiul documentelor a arătat că unele aveau legătură
cu bebelușii care intraseră în colaps și, ulterior, decedaseră.
Evident, asta era profund îngrijorător.
Lucy Letby a scris multe lucruri
și a păstrat multe materiale.
Erau multe pagini de jurnal
și note scrise pe bilete.
AJUTOR
Am descoperit probe profund îngrijorătoare.
Era clar că Lucy Letby trebuia adusă iar la poliție.
Trebuia să-i punem lui Lucy Letby niște întrebări directe și dificile.
Simon Blackwell de la Poliția Cheshire. Putem intra să vorbim?
- Lucy! - Da!
O să intru.
Bună, Lucy!
Pe baza unor probe noi, te arestez pentru mai multe infracțiuni.
- Urmează-mă. - Da.
În acest moment, strategia era simplă. Aveam multe probe.
Era clar că trebuia să mă rezum la fapte pe care nu le putea contesta.
Dacă ne putea oferi o explicație alternativă,
acum era momentul.
E o continuare a seriei de interogatorii, Lucy.
Cum vezi, lampa roșie s-a aprins.
Interogatoriul e înregistrat video și urmărit de superiorii mei.
Domiciliul tău a fost percheziționat.
Au fost găsite foarte multe foi de observație
la adresa ta de domiciliu.
Ce ne poți spune?
Sunt foi de observație luate acasă din greșeală.
Le-am uitat în buzunar la plecare.
Erau aproape 250 de foi de observație
așezate în ordine cronologică.
Evident, era o persoană atentă și metodică.
Știa că sunt informații confidențiale.
Sigur știa că nu trebuia să le fi luat.
Ideea că ar fi dus acasă din greșeală
250 de fișe medicale confidențiale
era stupefiantă.
Explică-mi de ce le-ai pus într-un dosar.
Nu am știut cum să le distrug, așa că le-am păstrat.
N-ai știut cum să le distrugi?
Nu.
Ai mai luat acasă foi de observație pe care să le fi distrus?
Nu.
Nu am tocător. Așa aș face…
Așa ar trebui să le distrug.
La percheziții, am găsit un tocător într-un dormitor de la domiciliul ei.
Povestea ei nu se lega.
Putea să le fi distrus fără să știe nimeni,
să scape de documente, dar le-a păstrat.
Foile de observație din dosar, pe care le-ai păstrat acasă, Lucy,
sunt ale unor bebeluși pe care i-ai avut în grijă ca asistentă?
Da.
Dacă păstrăm ceva, păstrăm cu un motiv,
fiindcă e important.
JURNAL 2016
La percheziții, am găsit mai multe jurnale.
În ele, am găsit un detaliu îngrijorător.
În anumite locuri, scrisese niște inițiale.
Acestea se potriveau cu inițialele din unele cazuri suspecte
pe care le investigam.
Colegul meu te-a întrebat despre colapsurile bebelușilor.
Ai zis că le-ai înregistrat.
- De ce? - Le-am notat.
- Nu știu cum și de ce. - Înțeleg.
Două date, la care știam că un bebeluș intrase în colaps,
erau marcate cu un asterisc.
Am marcat cu asterisc în jurnal unele zile
în care un bebeluș s-a simțit foarte rău.
În ce scop?
Nu știu. Pentru mine…
Pentru ce?
Nu știu. Ca să reflectez probabil.
De ce ai vrea să reflectezi la asta, Lucy?
Nu vorbesc cu nimeni.
Interiorizez totul și reflectez în timpul liber.
Din punctul nostru de vedere,
ea scria despre bebelușul care fusese atacat în acea zi.
La a doua rundă de percheziții, am găsit o pungă neagră de gunoi în garaj.
În ea, era o foaie de hârtie pe care erau scrise notițe îngrijorătoare.
Îți citesc un extras din ea.
Scrie așa: „Ucigașă. Omor.”
„Nimeni nu va ști ce s-a întâmplat și de ce.”
- Explică-mi aceste note, Lucy. - Nu comentez.
Spune-mi la ce se referă cuvântul „ucigașă”.
Nu comentez.
- Sugerezi că ești o ucigașă? - Nu comentez.
„Nimeni nu va ști ce s-a întâmplat și de ce.” Cum adică?
- Nu comentez. - Ce înseamnă, Lucy?
Nu comentez.
Se vedea că începea să înțeleagă,
începea să priceapă încotro ne duceau probele.
Lucy, de când ai părăsit secția,
887 de bebeluși s-au născut la 32 de săptămâni sau mai mult
la Spitalul Countess of Chester, la Neonatologie.
De când ai plecat, niciun bebeluș nu a murit,
niciunuia nu i s-a degradat brusc starea.
- Ai ceva de spus în legătură cu asta? - Nu comentez.
Pe baza probelor pe care le avem în acest moment,
e clar că ești singura care a fost prezentă
la toate cele 25 de cazuri de colaps și la cele 17 decese de bebeluși.
Asta sugerează că tu ești responsabilă. Nimeni altcineva, Lucy. Doar tu.
Lucy, dacă există o explicație pentru acest lucru,
acum e ultima ta șansă să ne oferi această explicație.
Nu comentez.
Bine.
Ceasul meu arată ora 16:10.
Acest interogatoriu s-a încheiat.
Se discutase cu Lucy Letby în detaliu despre toți acești bebeluși.
Era momentul să facem bilanțul și să verificăm probele.
Ea a fost eliberată din nou.
Mi-a fost greu să-mi imaginez prin ce a trecut Lucy
când a fost arestată și interogată zile întregi.
Am vrut să-i spun că sunt acolo dacă are nevoie de ceva.
N-am putut face asta, și a fost sfâșietor.
Dar nu m-am îndoit niciodată că era complet nevinovată.
Eram într-un punct al anchetei
în care aveam multe date din interogatorii și multe mărturii.
Aveam și probe obținute de la experți.
Când le-am organizat sistematic,
a fost clar că totul indica implicarea lui Lucy Letby.
- E sus? - Cred că da.
Bună! E în regulă. Suntem de la poliția comitatului Cheshire.
Lucy, pot să aprind lumina?
- Da. - Vrei să stai jos?
Acolo…
Lucy, ascultă-mă puțin. Sunt *** de la Poliția Cheshire.
Te arestez preventiv pentru uciderea lui ***,
uciderea lui ***, uciderea lui ***…
Ai auzit, Lucy?
Acum trebuie să te îmbraci, da?
Agentul de poliție te va duce la secția de poliție din Chester.
Lucy, te îmbraci?
Sunt doar pentru transport.
Sunt prea strânse?
Poți mișca mâna puțin, da? Trebuie să mă asigur că nu o poți scoate.
Ia loc pe banchetă.
Fă-mi puțin loc.
DUPĂ 24 DE ORE, LUCY LETBY A FOST INCULPATĂ.
OPT ACUZAȚII DE OMOR.
ZECE CAPETE DE ACUZARE PENTRU TENTATIVĂ DE OMOR.
LUCY LETBY A PETRECUT 23 DE LUNI ÎN AREST, ÎN AȘTEPTAREA PROCESULUI.
O asistentă e judecată
pentru uciderea a șapte bebeluși într-o secție de neonatologie.
Lucy Letby se ocupa de bebelușii cei mai vulnerabili.
Sosește la proces într-o dubă.
E acuzată că a ucis șapte bebeluși și a încercat să ucidă alți zece.
Tot timpul, te gândești: „Oare avem dreptate?
Probele sunt destul de solide ca să reziste unui proces?”
În deschidere, avocatul Nicholas Johnson le-a zis juraților
că cele 17 cazuri de colaps și deces
nu au avut cauze naturale, ci au fost provocate de inculpată.
Mă gândeam doar la Lucy
și la ce urma să audă spunându-se despre ea.
Pregătirea pentru proces a fost foarte dificilă.
N-a existat nicio zi în care să nu mă gândesc la Zoe.
Voiam să fiu corectă cu ea,
dar nu voiam să fiu părtinitoare la proces.
Știam că Lucy Letby urma să depună mărturie.
Trebuia să o văd față în față.
Purta o bluză gri deschis și pantaloni gri închis.
A vorbit doar ca să-și confirme numele.
Eram acolo 50-60 de jurnaliști din toată lumea,
care scriam despre acest caz.
Eu stăteam în primul rând, cel mai aproape de Lucy Letby.
Din această poziție am urmărit procesul.
La începutul procesului,
pledoaria de deschidere a acuzării avea peste 90 de pagini.
Au spus că au existat diverse moduri
prin care Lucy Letby le-a făcut rău acelor bebeluși.
Traume fizice la nivelul gâtului sau al stomacului…
S-a spus că a îndepărtat tuburile pentru respirație,
determinând astfel desaturarea aerului livrat bebelușului, pentru a-i face rău.
Hrănea bebelușii în exces
ca să li se umfle stomacul,
diafragma să apese pe plămâni și să le îngreuneze respirația.
Își schimba metodele, era creativă, pentru a provoca colapsul și decesul.
Acum, acuzarea trebuia să dovedească asta.
În ultimele șapte luni, Nick Johnson, avocatul acuzării,
a construit cazul contra lui Lucy Letby.
Acum are ocazia să-i pună întrebări direct
despre acuzațiile de omor și de vătămare a bebelușilor de care avea grijă.
Pentru prima dată de la moartea lui Zoe, o vedeam pe Lucy Letby.
Am stat la trei metri de ea.
S-a uitat la mine de zeci de ori. Mă fixa cu privirea.
De fiecare dată, a trebuit să-mi plec privirea.
Atmosfera din sala de judecată era extrem de tensionată.
Când a depus mărturie, a părut să-și amintească bine
de cei 17 copii cărora le-ar fi făcut rău, mai puțin de unul.
Întrebată dacă și-o amintește pe Zoe,
a făcut o pauză, apoi a zis că nu.
Toată lumea a reacționat…
A avut o atitudine profesională la tribunal.
Așa cum ni s-a spus că avusese la interogatorii.
O să vorbim despre ***.
Există șase pagini de fișe medicale de-ale ei
pe care e trecut numele tău.
E corect să spunem că ai fost implicată în îngrijirea ei?
Da.
Spune-ne ce a pățit ***.
Nu mi-o amintesc pe ***.
Îți amintești să fi participat la resuscitare?
Nu-mi amintesc.
Am spus instanței că Zoe era stabilă.
Nu avea de ce să se simtă rău, cu atât mai puțin să intre în colaps.
În foile de observație, se menționează o decolorare a pielii.
Era ceva nou pentru asistente și medici.
S-a găsit și aer într-un vas de sânge, condiție numită embolie gazoasă.
E ca un dop de aer în instalația de încălzire,
care oprește circulația.
Am căutat articole de specialitate despre embolia gazoasă la nou-născuți.
Am găsit unul scris de doi medici canadieni,
Lee și Tanswell, publicat în 1989.
Ei au observat o formă foarte ciudată de decolorare a pielii
ca urmare a prezenței aerului în sistemul circulator.
Era un simptom aproape identic cu cel descris de medici
în cazul câtorva bebeluși de la Spitalul Countess of Chester.
Dr. Evans și-a exprimat punctul de vedere. Apărarea a reacționat.
Au spus: „Stai puțin!
Starea bebelușilor s-a înrăutățit din motive diferite.
În unele cazuri, erau bolnavi la naștere, și starea lor s-a agravat,
în alte cazuri, tratamentul n-a fost adecvat,
iar asta a contribuit la colapsul bebelușului.
Nu aveți suficiente probe ca să spuneți că li s-a injectat aer.”
Am explicat juraților
că, la Neonatologie, bebelușii sunt conectați
la o pompă intravenoasă foarte sofisticată,
care împiedică trecerea bulelor de aer.
Dacă aerul nu poate ajunge accidental în sistemul circulator,
atunci aerul poate intra
doar ca rezultat al unei acțiuni intenționate.
Le-am spus juraților că, în opinia mea,
deteriorarea stării micuței Zoe
a fost rezultatul injectării de aer direct în sistemul ei circulator.
Dr. Evans spune că ar fi putut apărea colapsul
în cazul unei embolii gazoase cauzate de injectarea de aer
când asistenta desemnată nu era în salon,
dar tu erai acolo.
Așa.
- Ai vreo explicație pentru asta? - Nu.
Lucy, probele strânse arată
că erai de față când *** a intrat în colaps.
Ești de acord?
Lucrai la incubatoare. Acolo mai era o asistentă.
A ieșit cu o treabă.
Dacă asta spune ea… Nu-mi amintesc unde eram.
Cum de ți-ai amintit doar de administrarea medicației,
nu și de colapsuri?
Despre medicație mi-am amintit uitându-mă prin notițe
și văzând că am semnat pentru medicamente.
Sau îți amintești administrarea medicației
fiindcă atunci ai profitat de ocazie să ataci…
Nu.
- Și ai injectat aerul? - Nu.
- Nu? - Nu.
Am ascultat vorbindu-se despre probele asociate morții lui Zoe.
A fost foarte dureros.
Acuzarea a explicat că Lucy Letby a intrat în salon
și a injectat aer
în… tubul perfuziei.
M-am uitat la Lucy Letby să-i văd reacția.
Dar, în boxa acuzaților, nu se întâmpla nimic
din care să rezulte că era deranjată de detaliile îngrozitoare
despre presupusele ei acțiuni.
Nicio reacție. Zero.
Ce era să facă? Să suspine, să urle, să jelească?
Să-și susțină întruna nevinovăția?
Nu mi se pare o variantă realistă sau fezabilă.
AM AVUT O NOAPTE MIZERABILĂ.
SLUJBA ASTA ADUCE PREA MULTĂ TRISTEȚE UNEORI.
După colapsul micuței Zoe,
Lucy Letby le-a trimis un mesaj colegilor.
AM PIERDUT-O PE MICUȚA ZOE
I-a anunțat că, din păcate, Zoe murise
și le-a dat detalii despre reacția părinților.
TOȚI SUNT SUPĂRAȚI. PĂRINȚII SUNT TULBURAȚI, TATĂL ȚIPĂ.
Părinții sunt tulburați, tatăl țipă.
Era șocant, iar ea era paralizată.
NU POT VORBI. NU MĂ POT OPRI DIN PLÂNS.
VREAU DOAR SĂ UIT.
Era o contradicție, căci spusese: „Nu-mi amintesc nimic despre asta.”
I-am arătat lui Lucy Letby mesajele ei
ca să o ajutăm să-și amintească evenimentele.
E O SLUJBĂ CU MULTE PĂRȚI POZITIVE.
UNEORI MĂ ÎNTREB CUM REZISTĂ UNII BEBELUȘI BOLNAVI…
A susținut în continuare că nu-și amintește.
…IAR ALȚII MOR PE NEAȘTEPTATE?
Nu mi se pare neobișnuit să-i scrii unei colege
ca să o anunți despre decesul cuiva.
Și nici să-i scrii unei colege că ai avut o zi proastă.
PRESUPUN CĂ AȘA E SCRIS…
Stresul e mare. E posibil să stai în tură și 14 ore.
Dacă starea un copil se deteriorează, asistenta de lângă el intervine.
E înfricoșător.
Procesezi totul vorbind cu colegii.
Nu înțeleg ce motivație căutau.
CRED CĂ E VORBA DE DESTIN.
TOTUL SE ÎNTÂMPLĂ CU UN MOTIV.
SARAH ȘI DAN JONES CHESHIRE
La proces, Lucy Letby a fost întrebată despre căutările pe Facebook.
Lucy Letby a căutat informații despre părinții lui Zoe.
Lucru ciudat, i-a căutat pe Facebook și pe mamă, și pe tată.
În 25 iunie, l-ai căutat pe *** pe Facebook.
Tot în 25 iunie, ai căutat-o pe ***.
Ai făcut acele căutări pe Facebook, Lucy?
Nu-mi amintesc, dar dacă apar acolo, probabil că le-am făcut.
- Căutai fotografii ale bebelușilor, Lucy? - Nu.
Apărarea a spus că nu e nimic sinistru în aceste căutări.
Mai precis, au spus: „E curioasă.”
- Nu știi ce căutai? - Nu.
Erau multe dovezi indirecte
care, analizate la rece, nu o puneau pe Letby într-o lumină bună.
Dar nu e ilegal să-i scrii unei colege
sau să cauți pe cineva pe Facebook.
Pentru a elimina orice îndoială,
acuzarea avea nevoie de ceva mai concret.
Multe probe din acest caz erau complexe și complicate din punct de vedere medical.
Dar în alte două cazuri, conform acuzării, probele erau absolut incontestabile.
Nu există discuție. Avem înregistrări. Nu poate nega.
În cazul a doi bebeluși,
Lucy Letby a fost acuzată că le-a făcut rău,
administrându-le insulină, deși nu aveau nevoie.
E foarte periculos să dai insulină cuiva care nu are nevoie.
Poate induce coma sau moartea.
Persoana care i-a dat insulină a făcut asta
știind că îl pune în pericol și că i-ar putea cauza moartea
sau i-ar provoca vătămări ireversibile cu consecințe permanente.
Ești de acord cu afirmația asta?
Da.
La tribunal, apărarea a trebuit să accepte faptul
că fusese o acțiune premeditată.
Cineva otrăvea pacienții din secție.
Dar trebuie să fi fost altcineva.
Și Lucy Letby a fost de acord
că bebelușii primiseră insulină, ceea ce le cauzase colapsul.
Cineva a făcut asta.
A fost întrebată:
„Accepți faptul că în corpul bebelușului exista insulină sintetică?”
I se arătaseră aceste probe. Nu poate să nu accepte.
Când au întrebat-o dacă „acceptă”,
au vrut să o păcălească să spună: „Eu am făcut-o.”
Lucy Letby era în tură, dar nu doar atât.
A semnat pentru medicamente vitale, printre care o pungă pentru nutriție,
care, spuneau experții noștri, era contaminată cu insulină.
Ai confirmat prin semnătură pe rețeta de nutriție parenterală.
- Ai administrat… - Nu.
- Ai pus insulină în pungile APT? - Nu.
Pungile pentru nutriție erau ținute într-un frigider încuiat,
la un loc cu insulina.
Un frigider la care Lucy Letby avea acces.
Lucy Letby a avut în mod clar ocazia să comită aceste crime.
Ar fi putut fi un accident, ar fi putut fi o acțiune intenționată.
Acuzarea a susținut că fusese un sabotaj deliberat.
Apărarea lui Letby s-a străduit să contracareze acest punct de vedere.
Dacă analizezi toate probele prezentate,
în mod obiectiv, nu putea fi altcineva autorul.
- Încă o dată: ai administrat insulină? - Nu.
Experții cred că cineva a făcut-o.
- Tu îl aveai în grijă. - Nu am făcut-o eu.
- Știi cine a făcut-o? - Nu.
Juraților li se prezentaseră probe
despre un bebeluș otrăvit intenționat cu o substanță.
În limbaj popular, probele acestea erau de necontestat.
Evaluând personalitatea lui Lucy Letby,
e corect să spunem că lipsește o piesă din puzzle.
Trebuie pusă întrebarea: „De ce s-au întâmplat toate astea?”
Un singur lucru a ieșit în evidență:
notițele de pe biletele găsite la percheziții.
Aceste notițe sunt fascinante.
Par un tablou de Jackson Pollock
realizat cu cuvinte.
Nu există spații goale. Sunt acoperite complet cu fraze ciudate, cuvinte ciudate.
E o imagine derutantă.
„I-am ucis.”
„Sunt rea. Eu am făcut asta.” E șocant să citești așa ceva.
Ce a făcut-o să scrie aceste lucruri
și ce acțiuni de-ale ei au făcut-o să creadă că e o persoană rea?
Ai scris pe un bilet: „Sunt rea. Eu am făcut asta.
Nu merit să trăiesc. I-am ucis intenționat.
Sunt o persoană oribilă și rea.”
- Explică-ne de ce e așa. - Nu comentez.
Toată lumea a crezut că s-a rezolvat.
Jocul s-a terminat.
A comis aceste crime și le-a mărturisit în scris.
Nu voi înțelege niciodată
de ce apărarea nu a chemat martori experți.
Expertul acuzării a putut spune orice a vrut.
Lucy nu a avut pe nimeni
care să stea lângă ea și să zică: „Iată explicația alternativă.”
Jurații din procesul asistentei Lucy Letby s-au retras pentru deliberare.
Așteptarea verdictului a fost extrem de stresantă.
M-am simțit neputincioasă.
Îmi amintesc că îmi repetam:
„Când se va termina totul, când se va afla adevărul,
când se va descoperi că e o greșeală,
vom face lucrurile astea, vom realiza planurile astea.”
Există două variante.
Ori e nevinovată,
o victimă nefericită a unei erori judiciare,
a cărei viață a fost dată peste cap complet,
ori, varianta cealaltă, e o ucigașă în serie de copii.
Miza e uriașă.
Avem știri de ultimă oră.
- Lucy Letby, găsită vinovată… - …de uciderea…
…a șapte bebeluși și tentativă de ucidere a altor șase…
Calculată, vicleană, crudă și lașă, așa e ucigașa în serie Lucy Letby.
Le eclipsează pe Myra Hindley și pe Beverley Allitt.
E cea mai oribilă ucigașă de copii din istoria noastră modernă.
După zece luni, Lucy Letby a fost găsită vinovată.
E cea mai rea femeie de care am auzit vreodată.
Cel mai prolific ucigaș în serie din epoca modernă.
Nu-mi puteam imagina de ce au făcut asta.
După ce m-am dezmeticit, am început să-mi fac griji pentru ea.
Întâi m-am simțit ușurată și fericită,
apoi, imediat… m-am simțit distrusă.
Totul devenise real, și nu puteam scăpa de această realitate.
N-am simțit exaltare sau satisfacție nici eu, nici echipa mea.
Pentru acele familii, rezultatul a fost copleșitor,
dificil și traumatizant.
Lucy Letby,
având în vedere gravitatea excepțională a infracțiunilor comise,
vă veți petrece restul vieții în închisoare.
Am simțit nevoia să-i cer scuze fiicei mele.
În mintea mea, eșuasem ca mamă.
Dormeam când se întâmpla totul.
Și…
nu dormisem deloc toată perioada dureroasă
a travaliului, la naștere.
Când ea a avut nevoie de mine, n-am fost acolo.
E ceva…
ce nu pot să-mi iert.
SEPTEMBRIE 2024
Am urmărit cazul Lucy Letby de la momentul arestării ei
și am văzut derularea acestuia.
Ca avocat, am fost foarte îngrijorat.
Trebuie să nu uităm un lucru: nimeni nu a văzut-o făcând ceva rău.
Nu există înregistrări video.
Nu avea nicio motivație.
Niciuna.
Mark McDonald e avocat penal.
- Bună dimineața! - Bună dimineața!
Ce părere ai? E un caz foarte complicat, cu mare încărcătură emoțională.
E complicat și cu impact emoțional,
dar urmează unui șir lung de condamnări de la noi din țară și din întreaga lume.
Multe din acele condamnări s-au dovedit a fi erori judiciare.
Fiecare dintre ipotezele prezentate de experți a fost o teorie.
Jurații au analizat toate probele.
- Aceasta e decizia lor. - Poate că au greșit.
A fost prima dată când cineva a vorbit în mod public
și a spus: „Stați o clipă! Cred că e ceva în neregulă cu acest caz.”
După interviu, am fost abordat de părinții lui Lucy.
Erau înnebuniți.
Nu știau ce să mai facă și m-au rugat să-i ajut.
Am acceptat.
Am început să studiez cazul.
Apărarea nu a apelat la depoziția niciunui expert.
Nu înțeleg de ce.
Poate că s-au gândit
că acuzațiile sunt ridicole și nu e nevoie.
Cine știe?
Dar aș vrea să fi făcut asta.
Când am început să lucrez la caz, mi s-a prezentat o versiune.
Nu exista niciun dubiu în privința condamnării.
Letby era vinovată.
În ziare, cuvântul „malefică” ocupa aproape întreaga pagină.
Dar se știau deficiențele cazului pregătit de acuzare.
De mai multe ori, la proces, s-a făcut referire la mâzgălelile
prin care Lucy își notase gândurile.
„Sunt rea. Eu am făcut asta.”
Acest bilet era pe prima pagină a ziarelor în ziua următoare.
N-au apărut pe prima pagină și biletele cu conținut opus acestuia.
Cuvinte precum „calomnie”, „discriminare”, „victimizare”.
„Nenorociți”.
Lucy, sunt foarte îngrijorat din cauza celor scrise de tine,
a ceea ce sugerezi că ai făcut.
Ai ceva să ne spui?
Am scris, fiindcă eram copleșită.
Aflasem de curând că fusesem transferată.
Am simțit că se dădea vina pe mine,
că le făcusem rău fără să vreau prin felul în care lucrasem.
M-am simțit vinovată.
MĂ URĂSC
Vrei să dezvolți ceva din ce ai scris pe bilete?
MĂ SIMT FOARTE SINGURĂ
Mă învinovățeam.
Nu fiindcă făcusem ceva, ci fiindcă alții mă făceau să mă simt așa.
I-AM UCIS
EU AM FĂCUT ASTA
Făcusem totul pentru bebeluși,
dar ceilalți ziceau că nu am lucrat bine sau că am făcut ceva rău,
iar eu n-am mai suportat.
Nu mai voiam să trăiesc.
Ai mai scris: „Nu am cuvinte. Nu pot să respir. Nu pot să gândesc.”
Simțeam cum totul…
scapă de sub control.
Nu știam ce să simt, ce avea să se întâmple, ce să fac.
Am simțit că administrația și cei de la spital voiau să insinueze
că eu aș fi făcut acele lucruri.
Au existat persoane care au sugerat asta?
Da, unii medici.
Știi vreun motiv pentru care ar vrea să te victimizeze?
Să te acuze?
Mi-a trecut prin minte că se dădea vina pe mine
pentru ceva ce făcuse altcineva.
Când Lucy Letby a fost transferată din secție,
a primit consiliere și sprijin sub formă de terapie ocupațională
la Spitalul Countess of Chester.
I s-a zis să-și pună pe hârtie senzațiile și gândurile
ca formă de terapie.
Nu era în niciun fel o mărturisire.
Dacă credem că a scris notițele la scurt timp după transfer,
versiunea ei era plauzibilă.
În ceea ce privește frica și panica copleșitoare,
de ce te temeai?
Că se va crede că am făcut ceva greșit.
Și ce s-ar întâmpla atunci?
Ce se întâmplă acum.
- Înțeleg. - Se va implica poliția.
- Asta a fost… - Îmi voi pierde slujba.
Îți plăcea ce făceai?
Da.
- Da, îmi plăcea slujba asta. - Bine.
Din perspectiva apărării, era o asistentă devotată,
transferată din slujba care îi plăcea, chinuită de gânduri și tulburată.
În multe privințe, bilețelul rezumă complexitatea cazului.
La prima vedere,
pare o mărturisire.
Dar dacă analizezi mai bine,
lucrurile nu erau atât de simple.
Până la proces și la verdict,
îi scriam lui Lucy, iar ea îmi răspundea.
În general, sunt o fire optimistă.
Acum, nu mai știu ce să spun.
ANONIMIZARE DIGITALĂ
„Maisie, nu am cuvinte să descriu situația mea,
dar faptul că suntem prietene e important și special pentru mine.
Am camera și toaleta mea.
Pot să fac duș zilnic și ies să mă plimb pe afară.
E foarte important să ies, deși e cam frig.
Mi-e dor de Tigger și de Smudge. Sufăr. Ei nu înțeleg de ce nu sunt cu ei.
Probabil că mă cred o mamă oribilă.
Mama și tata au grijă de ei. Sigur îi răsfață.
Fac tot ce pot să rămân puternică și pozitivă.
Sunt hotărâtă să trec peste asta. Nu renunț.”
Îmi pare rău.
Ceva spectaculos a avut loc în vara lui 2024.
În America, o jurnalistă de la The New Yorker
a disecat tot ce părea că a mers prost la acel proces
și a mutat lumina reflectoarelor de pe Lucy Letby
pe Spitalul Countess of Chester.
Articolul a plantat semințele îndoielii.
A pus întrebarea esențială:
„Oare secția de spital era adecvată scopului său?”
Și: „A fost Lucy Letby folosită ca țap ispășitor?”
Secția trecea printr-o situație de criză.
Asistentele plângeau la sfârșitul turelor din cauza stresului și a suprasolicitării,
fiindcă aveau foarte mulți bebeluși acolo,
dar nu și personalul sau resursele necesare.
O dată pe săptămână, eram lăsată singură cu un bebeluș în îngrijire specială.
Mi se spunea:
„Nu pățește nimic. Dar dacă se învinețește, strigă-ne.”
Nu se lasă o studentă cu un bebeluș în îngrijire specială.
O parte foarte convingătoare a acuzării, prezentată în deschidere,
a fost programarea turelor, care avea X-uri pe toată coloana.
Scopul tabelului e simplu. E o probă convingătoare pentru jurați.
Se poate spune că ea a fost mereu acolo când ceva a mers prost.
Dar noi știm că e o secție foarte mică și că ea a făcut ture suplimentare.
Mai știm că Lucy Letby făcuse cursuri
și că era mai calificată decât alte asistente din secție.
De aceea a primit bebelușii cei mai bolnavi.
Adevărata discuție e alta.
Era ciudat să nu fi fost acolo când erau probleme.
La proces, acuzarea a repetat întruna pentru jurați:
„Nu au mai murit bebeluși
după ce Lucy Letby nu a mai lucrat în secție.”
Dar, după transferul lui Lucy Letby, secția a fost retrogradată
și nu a mai primit la fel de mulți bebeluși grav bolnavi.
Era de așteptat ca rata mortalității să scadă.
Am simțit că e important să expun deficiențele apărute în proces.
Pentru a putea face asta, trebuia să schimb povestea.
Mi se alătură Mark McDonald.
Mark McDonald e alături de noi.
Am multe dovezi și pot să spun că există îngrijorări reale.
Dintr-odată, subiectul a explodat.
Lucy Letby a fost condamnată
pentru șapte omoruri și șapte tentative de omor.
În opinia mea, e vorba de o eroare judiciară evidentă
a unui sistem judiciar care nu a putut gestiona
probe științifice complexe de natură statistică și medicală.
Personajul-cheie al acuzării a fost dr. Dewi Evans.
El era expertul lor principal.
El văzuse aceste fișe medicale chiar de la început
și emisese o ipoteză inițială
asupra morții sau îmbolnăvirii fiecărui bebeluș.
Totul se învârtea în jurul lui
și al credibilității lui ca martor expert.
În timpul procesului, s-a întâmplat un lucru remarcabil.
Un judecător de la Curtea de Apel i-a scris judecătorului de proces,
criticându-l în termeni foarte fermi pe dr. Dewi Evans
și spunând că își adaptează depoziția în funcție de cel care îl angaja.
Pe scurt, e părtinitor.
De ce un judecător de rang înalt care nu e implicat în proces
transmite judecătorului de proces îngrijorările profunde pe care le are
în legătură cu credibilitatea doctorului Dewi Evans?
Problema era că, la Curtea de Apel, se ajunsese la concluzia
că dr. Dewi Evans era un expert credibil.
Trebuia să aflu
dacă ceea ce spunea era corect sau nu.
Nu aveam nevoie de cineva care a citit studii și a devenit expert.
Aveam nevoie de cel care a scris studiile.
Era vremea recoltei. Eram foarte ocupat.
Mi-a apărut un e-mail pe telefon.
Era de la un avocat din Marea Britanie.
O lucrare scrisă de mine în 1989 pe tema emboliei gazoase fusese folosită
pentru a condamna o asistentă de la ATI în Marea Britanie.
Dr. Shoo Lee era un element-cheie.
Era lucrarea lui, cercetarea lui.
Dacă nu a fost interpretată corect, înseamnă că dr. Dewi Evans a greșit?
Mi-am făcut griji.
Dacă lucrarea mea fusese interpretată greșit,
aveam cu toții o mare problemă.
M-am uitat la probe și mi-am dat seama
că nu descriau tipul de decolorare a pielii
care semnala embolia gazoasă.
Ele descriau
o decolorare a pielii datorată hipoxiei, lipsei de oxigen.
Adică era posibil ca sentința să fie greșită.
Am fost foarte tulburat.
O tânără ar putea rămâne închisă pe viață pentru un motiv greșit.
I-am spus lui Mark McDonald că îl voi ajuta.
Am convocat un grup de 14 experți, dintre cei mai buni din lume,
cu expertiză, credibilitate și nivel de cunoștințe indiscutabile.
Scopul nostru era să scriem un raport detaliat
despre cauza morții sau a vătămărilor fiecărui bebeluș.
Dl McDonald își reprezintă clientul și are o treabă de făcut.
Am spus că vom accepta să fim contestați, fiindcă acesta e un lucru bun.
Așteptam să auzim ce aveau de spus.
FEBRUARIE 2025
La Londra, am simțit o presiune uriașă.
Aduceam rezultatele analizei efectuate de experți.
Opiniile lor ar putea afecta în mod drastic rezultatul cazului.
Nu doar pentru Lucy Letby.
Și pentru familiile victimelor, pentru public și pentru sistemul judiciar.
Suntem înconjurați.
Salutare!
Sunteți convins că o femeie nevinovată a fost condamnată?
Da.
Mulțumesc!
Începem!
Începem mai devreme fiindcă sunteți foarte mulți.
Dorim să prezentăm un raport
creat la inițiativa doctorului Shoo Lee, aflat lângă mine.
ANONIMIZARE DIGITALĂ
Fără alte introduceri, vi-l prezint pe dr. Shoo Lee,
vedeta prezentării de azi.
Mulțumesc.
„Vedeta prezentării de azi.”
Nu e un show. Nu există vedete.
Nu avem motive să zâmbim.
Tupeul unui politician de a prezenta pe cineva în felul acesta
e dezgustătoare.
Ca să rezum descoperirile noastre în ceea ce privește problemele medicale,
am descoperit că fișele medicale erau incomplete,
că bebelușii au fost diagnosticați greșit,
că personalul calificat din secție era insuficient
și că era dificil să fie găsit un medic la nevoie.
Profesorul Lee a spus clar
că niciun bebeluș nu fusese vătămat intenționat
și că îngrijirea inadecvată le provocase colapsul
și, în unele cazuri, decesul.
E frustrant. În unele critici, există un sâmbure de adevăr.
Nu aveam personal suficient.
E valabil pentru majoritatea secțiilor din rețeaua medicală de stat.
Dar am avut aceeași lipsă de personal și înainte de 2015 sau 2016,
și nu am avut atât de multe decese.
Să învinuiești un coleg, lucru groaznic în sine,
că a ucis sau a încercat să ucidă bebeluși
e cea mai proastă cale de a încerca să acoperi
problemele și neajunsurile de la Neonatologie.
De la început, am verificat
rata de supraviețuire a nou-născuților în Chester
înainte de aceste decese și colapsuri.
Rata era la nivelul cifrelor oficiale pentru Anglia și Țara Galilor în acei ani.
Nu era o secție care funcționa defectuos.
A trebuit să resusciteze bebelușul…
Am prezentat cazul fiecărui bebeluș.
Se susține că bebelușul nr. 4 era stabil
după naștere, la Terapie Intensivă Neonatală.
Acesta nu era un bebeluș stabil, așa cum susține martorul acuzării.
Nu știam că se va vorbi despre cazul fiicei mele.
Acest bebeluș s-a născut după mult timp de la ruperea sacului amniotic.
Dacă sacul amniotic e rupt, poate să apară o infecție.
Mama trebuia să primească imediat antibiotice,
pentru ca bebelușul să fie protejat de orice infecție.
Aici, nu s-a făcut acest lucru.
După ce mi s-a rupt apa, trebuia să primesc antibiotice mai repede.
Au greșit și cu mine, și cu Zoe.
Dar medicii, asistentele și experții au spus foarte clar
că Zoe era pe drumul cel bun, că era tot mai bine, că prindea puteri.
S-a întârziat administrarea antibioticelor
și începerea tratamentului pentru insuficiență respiratorie.
Nu am găsit nicio dovadă de embolie gazoasă.
Nu sunt de acord cu dr. Lee.
Nu a adus nicio probă nouă, ci doar a expus o nouă opinie.
Decizia juraților a fost aprobată
de trei judecători cu experiență de la Curtea de Apel.
Acesta ar trebui să fie finalul în opinia mea.
Prin urmare, concluzia grupului nostru e că nu există dovezi medicale
ale unor infracțiuni care să fi provocat moartea sau vătămarea
în niciunul dintre cele 17 cazuri.
Au fost probleme grave
în ceea ce privește îngrijirea medicală a pacienților,
în ceea ce privește munca în echipă
și colaborarea interdisciplinară la secția Neonatologie a spitalului.
Pe scurt, doamnelor și domnilor, nu am găsit niciun caz de omor.
Dacă nu există omor, nu există niciun ucigaș.
Atunci, de ce a fost închisă Lucy Letby?
Ucigașă de bebeluși sau victimă?
Se observă interesul generat de acest caz în Marea Britanie și nu numai.
Dacă nu e vina lui Lucy Letby, e clar că altceva mergea prost în acel spital.
Sunați-ne. Aveți dubii privind condamnarea lui Lucy Letby?
Conferința de presă a schimbat totul.
Oamenii nu mai erau indiferenți.
Spuneți-mi că nu sunt singura care se gândește la Lucy Letby
și la faptul că, aparent, a fost condamnată pe nedrept.
Brusc, nu mai era o persoană malefică, un înger al morții.
Brusc, oamenii se întrebau: „E Lucy Letby nevinovată?”
Nu, frate. Nu credem că i-a ucis.
Sunt uluită.
Alți ucigași în serie aveau un istoric ciudat.
Ucideau animale.
Nu erau ca Lucy Letby. Nu cred că ea a făcut asta.
Unii oameni susțin
că noi, medicii, ne-am răzbunat pe Lucy Letby.
Ce dovezi aveți?
MEDICII CORUPȚI AU ZIS LA TRIBUNAL CĂ BEBELUȘUL ERA SĂNĂTOS.
Am fost acuzat online că am ucis bebeluși, ceea ce e șocant.
Îmi găsesc vină în două aspecte.
Una, că nu am salvat bebelușii,
și alta, în foarte mică măsură, că, poate, am acuzat persoana greșită.
E o vină legată de o posibilă eroare judiciară.
Eu nu cred că a fost o eroare judiciară.
Dar îți faci griji, fiindcă nimeni nu a văzut-o făcând asta.
În ultimii ani, m-am întrebat de multe ori
dacă ea îmi arăta mie o altă față decât celorlalți.
Nu poți știi sigur.
ANONIMIZARE DIGITALĂ
Oricât ai cunoaște pe cineva,
de fapt, nu-l cunoști niciodată cu adevărat.
Oricine poate avea laturi pe care nu le știi.
Dar… fără să văd o dovadă clară,
nu pot să cred.
Știu că unii cred că eu susțin o ucigașă de bebeluși.
Dar e prietena mea, și acum e la închisoare.
Pe viață!
Dr. Shoo Lee și experții au finalizat raportul.
L-am trimis Comisiei de Examinare a Condamnărilor Penale.
Aceștia, sperăm, îl vor trimite Curții de Apel
pentru a se rejudeca procesul.
O tânără ar putea fi în închisoare pentru crime pe care nu le-a comis.
E o responsabilitate uriașă. Ar putea fi și ultima șansă a lui Lucy.
E ușor pentru ticăloși să fie ticăloși,
să arate și să se poarte ca niște ticăloși.
Lucy nu e așa.
Dar nu înseamnă că nu e capabilă de faptele pentru care a fost condamnată.
În acest caz, a fost interesant volumul probelor circumstanțiale.
SUNT REA. EU AM FĂCUT ASTA.
Luate separat, acestea nu dovedesc că e o ucigașă cu sânge rece.
Dar când le pui pe toate la un loc,
nu poți să nu te gândești:
„Dacă femeia asta e nevinovată,
atunci e foarte ghinionistă.”
Am petrecut câteva zile la interogatoriu, discutând în detaliu
implicarea ta în uciderea și tentativa de ucidere a 17 bebeluși,
fapte pe care le-ai negat mereu, Lucy.
- Mai ai ceva de zis? - Nu comentez.
Nu ne doream să le spunem familiilor că cineva le-a ucis copilul.
Singura persoană care știe cu adevărat de ce a făcut aceste fapte oribile
e doar Lucy Letby.
Într-un context în care există o amplă dezbatere publică,
îmi mențin poziția privind ancheta și căutarea răspunsurilor.
Totodată, suntem alături de familiile care vor urmări toate acestea
și vor auzi multe afirmații tulburătoare despre bebelușii lor.
ANONIMIZARE DIGITALĂ
Nu poți trece peste așa ceva.
Tristețea e copleșitoare,
dar există și speranță, și dragostea noastră pentru ea.
Până la urmă, suntem încă aici,
și vreau să fiu recunoscătoare pentru ceea ce am.
Am găsit puterea să încerc din nou.
Eu și soțul meu avem un băiat frumos.
El ne dă un scop în viață.
I-am vorbit de multe ori despre Zoe.
Știe că a murit când era bebeluș.
Știe că e în rai.
Am trecut prin furtună după furtună.
Încă nu s-a terminat.
Dar vreau să trec peste toate.
În octombrie 2023, a fost inițiată o anchetă publică
în urma condamnării lui Lucy Letby.
Poliția Cheshire anchetează
o posibilă ucidere din culpă comisă de spital.
Administrația spitalului a transmis că ar fi nepotrivit să facă declarații
având în vedere anchetele în curs.
În iulie 2025, s-au adus probe despre alți nouă bebeluși.
La 20 ianuarie 2026, s-a decis că nu vor fi alte acuzații.
Avocatul apărării, Ben Myers, nu comentat
lipsa experților apărării la proces.
Subtitrarea: Dan Ilioiu