Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
NO ÉS GENS APROPIAT ANOMENAR TERRA AQUEST PLANETA,
JA QUE ÉS EVIDENT QUE ÉS UN OCEÀ ARTHUR C. CLARKE
MOLL PÚBLIC DE PESCA
Ets el primer que pesco des de fa dies, però ets massa petit.
Ostres, mira què s'acosta.
Serà de les fortes.
Doncs sí.
Més val que torni a casa.
- Fins demà. - Adeu.
Tothom recorda on era el dia que la pluja va arribar.
Era un diumenge de principis d'hivern.
La previsió del temps anunciava sol.
Una depressió originada en alta mar
ha canviat de rumb i s'acosta de pressa.
S'esperen ruixats intensos a la ciutat,
amb vents que superaran els 45 km/h.
A la costa, hi ha risc d'inundació i d'onades altes.
Queda un mes per a les festes,
així que esperem que aquest canvi de temps…
Aquell matí, la gent feia la seva rutina.
- Preparat? - Sí, som-hi.
Aleshores vivíem tots a prop…
Molt bé, adeu.
…però era fàcil sentir-se sol.
Vinga, que plourà.
Sí, anem a dins.
El dia que la pluja va arribar,
ens vam adonar que no estàvem sols.
El desembre passat va ser el més càlid a Washington.
Us mantindrem informats.
No fotis.
Vam veure fins on arribarien alguns
per protegir casa seva.
INSEREIXI EL CODI
AGÈNCIA TRIBUTÀRIA, URGENT
Ei, on és tothom?
On són?
Hola, amic.
Bon dia.
- Si que m'han deixat dormir, els nens! - Quin silenci.
Ens has dut l'esmorzar?
I tant, he fet una bona pesca.
Ets el millor amb l'ham.
- Ho sé. - Gràcies.
- Bon dia. - Bon dia.
- Amunt! - Dònuts!
- Caram! - Dònuts!
- Podem fer bacó? - Ostres!
- Va, calma. - Bacó!
- No ens en deixeu? - Que rapinyaires.
- Totalment. - Encén-la.
- Sí. - Vinga.
Ja he medicat en Cassidy, però no li doneu bacó.
Tu te'l mereixes més.
SENSE CONNEXIÓ
Pare, internet ha deixat de funcionar.
No ho sé.
- Aquesta casa és una ruïna. - Si vols, ens mudem.
Sols ens falta jugar una mica més a la loteria.
Escolta.
Saps que faig broma, oi?
No és tot cosa teva.
Demà venen a mirar les esquerdes de la xemeneia.
- Més coses. - Què?
Diuen que els fonaments s'esfondren i que la casa s'aguanta per la xemeneia.
Seria una llauna que ens caigués a sobre mentre dormim.
Anem a comprar l'arbre de Nadal?
- Plou molt. - Au va.
Pare, ho vas prometre, si us plau.
- Ho vas prometre tu. - Pare!
- Vas ser tu. - Pare!
- Qui us ho va prometre? - Tu!
- Sí, som-hi. - Si us plau.
Comprem l'arbre.
- Som-hi! - El triaré jo.
- M'ajudes a posar-me-les? - Ja saps fer-ho sola.
- No vagis amb patinet per dins de casa. - Vinga, mare!
- Sempre tarda un munt. - Aleshores, per què et sorprèn?
Ajuda-la a calçar-se i espereu-nos al cotxe.
Afanya't, Ann!
- No em donis pressa. - I ara.
M'amago dels nostres fills.
Quan deixarem de posar l'arbre?
És Nadal, tros de Grinch.
Què has fet?
Treu el pestell, ximple.
- Ja està, ximple! - Calleu!
- No discutiu. Sou ximples tots dos. - No s'obre per culpa seva.
- A mi no em miris. - Has fet alguna cosa segur.
Que no! Sempre me les carrego jo.
És tot culpa teva. Jo soc la preferida i tu, el problemàtic.
- Calla, mocosa. - No soc una mocosa.
Tinc vuit anys.
Què heu fet?
- Res! - Res!
Prou, Cass.
A veure, Cass, silenci.
- Per què no sou al cotxe? - Això no s'obre.
- Estem atrapats. - No s'obre cap porta.
- Escolteu. - I la finestra de l'habitació?
D'acord.
Que absurd.
És una broma. Adolescents.
Potser han posat cola a les finestres i les portes, no?
No.
Prou, Cass.
No tinc cobertura.
No hi ha connexió.
Has reiniciat el rúter?
- Vas pagar la factura? - Sí.
Prou, Cass.
Ara tens cobertura?
- No, res. - Mare, pare!
- No s'obre cap finestra de l'habitació. - Totes estan bloquejades.
- Prou, Cass! - Graham, calla!
- Pare! Estàs bé? - Pare.
- Estàs bé? - Sí.
Sí, estic bé.
Estic bé.
D'acord.
Què passa? Pare!
- No ho entenc. - Enrere.
- Per què? Què vols fer? - Pare!
- No! - Jo me n'encarrego.
Jason, no!
- Para! - Mare!
- Atura't! - Pare!
Mare.
Pare.
Nens.
Mira, pare!
- Mare meva. - No som els únics.
- No podem sortir. - Mireu, ve algú.
Sí.
- Com es diu? Viu allà. - La dona d'en Greg.
Tant és.
- Susan. Crideu-la. - Susan!
Susan, busca ajuda!
Estem atrapats! Busca ajuda!
- Ell tampoc pot sortir. - Ara torno.
Bé, se'n va a buscar ajuda.
- Ens ajudaran. - Sí.
Perfecte, no passa res.
- Tot anirà bé. - D'acord. Sí, ho sé.
És…
No passa res.
No, ja està.
Molt bé, a veure què fan els veïns.
- Els coneixeu a tots? - Gairebé.
Els Richardson viuen al davant. Tenen tres nets.
- En Max és dentista. - Sí.
I aquell com es diu?
El ciclista.
- Qui? - Ciclista?
Està ridícul, amb tot l'equipament.
És en Greg. La d'abans era la seva dona.
Per què no ha tornat?
No t'amoïnis, aviat tornarà amb la policia.
També hi ha el xafarder.
- Com es diu? - Caram.
No saps el nom de ningú?
Sí, allà hi ha la pesada del gos.
Qui més?
Ah, sí, no oblidem el babau del vaixell.
Com li havia posat?
"La mar de bé"?
Que babau.
Et felicito.
Ann?
"Només era un clau d'una nit."
Ai, no!
- Què és això? - Una festa de pijames d'adults.
Quina diferència hi ha entre una d'adults i una de normal?
- En una d'adults… - Menges tots els dolços que vols.
- Que divertit. - Sí, suposo.
"El govern?"
Ep!
M'ha costat molt.
No és veritat.
"Potser, però per què?"
"Per protegir-nos?"
Mireu, el babau del vaixell té un cartell.
"Àliens" s'escriu així?
No, cuca.
Per què ens voldrien tancar a casa?
Per res.
SOM NOMÉS NOSALTRES O TOTA LA CIUTAT?
"O tot el món?"
Molt bé, mireu-me. Estem fora de perill.
Som a casa.
Tenim tot el que necessitem i, sobretot, ens tenim a nosaltres.
Vull un dònut.
No, menja els espaguetis.
És per l'ansietat.
Tu què en saps, de l'ansietat?
Si vosaltres esteu bé aquí dins, jo també.
La dona que corria ha degut trobar ajuda?
Vindrà algú, t'ho prometo.
Crec que ha sigut la pluja.
Ho ha fet la pluja.
No, cuca, era pluja i prou.
Estarem bé, t'ho prometo.
La pluja d'avui era diferent.
M'intento mantenir sencera pels nens,
però què coi passa, Jason? Com pot ser real?
No ho sé.
Mare meva, els meus pares!
Deuen estar espantadíssims.
Mira els Richardson allà al davant.
Estan bé, oi?
Segur que els teus pares també.
Tens raó.
T'he d'ensenyar una cosa.
És una pistola?
No pots comprar una pistola sense dir-m'ho.
- Ho anava a fer. - I els nens?
Ho sé.
He estat tenint un malson.
Quin malson?
Fa dues setmanes, em vaig despertar i vaig sentir que no estàvem segurs.
I ara sí?
- Em sap greu. - D'acord.
Sí?
Sí.
Ensenya'm a fer-la servir abans de guardar-la.
No fotis.
Au va.
Molt bé, imbècil.
Què coi és això?
Ei.
No ho puc travessar.
La pluja crea una mena de barrera al voltant de la casa.
A terra passa el mateix.
Qui ho fa?
No ho sé, però ens han tancat del tot.
Ens podríem quedar sense aire?
Ho he comprovat.
Entra aire.
Doncs esperarem que la pluja s'aturi.
Anem al llit.
Ann.
No sé què ens manté aquí dins, però no és…
humà.
No ho diguis als nens.
SEGON DIA
Ja ho he provat.
Us veig molt tranquils.
No hi podem fer res, oi?
Els pares sou vosaltres i ho arreglareu.
A veure, aparta això.
Molt bé.
És hora que comenceu a conèixer el que és la bona música.
Vols dir que aquesta música és bona?
Sí, els grans clàssics.
Vaja, tenim un DVD.
Només tenim dues pel·lícules.
Ara la vostra mare us parlarà de les tasques.
No estem de vacances i seguireu un horari.
Cada matí, us fareu el llit, us vestireu i us rentareu les dents.
Ens hem de centrar en l'essencial.
Si racionem bé el menjar, ens pot durar fins a dos mesos.
- Això és menjar? - Sí.
Crec que està caducat.
Potser més i tot.
Serà per al final.
Per ara, tenim electricitat, aigua i gas, però no sabem fins quan.
Cal tractar-ho com a luxes que podem perdre en qualsevol moment.
És temporal i ens en sortirem.
Nosaltres us protegirem, us ho prometo.
Equip Delgado a la de tres.
- No és necessari. - Fes-ho.
A la una, a les dues i a les tres.
Equip Delgado!
- Em puc menjar un dònut? - No.
Cass.
Ai, amic.
No puc obrir la porta. Em sap molt de greu.
Tria el lloc que més t'agradi.
Jo ho netejaré.
QUART DIA
Ru…
Què us he dit?
En horari escolar, és com si fóssim a classe.
Ja he acabat el capítol.
- Torna-hi. - No té sentit.
Graham, encara que ara et sembli una pèrdua de temps…
Tens raó, ho és.
Molt bé.
Voleu aprendre coses reals?
- Coses que poden ser útils? - Sí.
Som-hi.
Esteu preparats?
Avui aprendreu a esventrar un peix.
És evident que no tenim cap peix,
però la Ruth ha sigut prou amable
per donar-nos tres peluixos per a la lliçó.
- Aplaudim. - De res.
Moltes gràcies. Què no s'ha de fer amb un ganivet?
Tallar-se els dits.
- Apunyalar germans. - Què?
Ni a ningú.
El primer que hem de fer
és tallar-li el cap i la cua.
Són parts que no menjarem.
Ara, trobarem un forat molt pràctic a la base de la gola.
Aquí començarem a fer la incisió.
Així ens assegurarem de no esquinçar cap òrgan
que pugui contaminar la carn.
L'obrim per la meitat així i, aleshores, li traiem les vísceres.
Si fos peix de debò, el rentaríem amb aigua.
Ho faríem amb una aixeta o, encara millor, directament al mar.
Per què en saps tant?
Perquè m'agrada el mar.
Abans tenia un vaixell de pesca.
De veritat?
- On és? - Venut.
- Per què? - Sortiu molt cars.
Pare!
Obrim el peix i hi trobarem els filets.
És la part que ens menjarem.
Què feu?
Esventrar peixos.
El meu és una sirena.
Ja ho veig.
Som a la fase de deixar jugar els nens amb ganivets?
- Per aprendre. - Sí.
Anem amb compte, mare.
- I ens divertim. - Això mateix.
Vull saber fins on arriba això.
JO TAMBÉ
Pregunta-ho més lluny.
Exacte, com el joc del telèfon.
SÍ!
UNA SETMANA
A quina hora es comença a beure aquí?
A les onze?
Més aviat, a dos quarts.
Ai, no, ja hi tornem a ser.
Quina emoció.
No.
Quiet, no ho llencis.
- Què fas? - Ho guardem.
Sí.
Ho posem aquí, mira.
Ho deixarem així.
Quan s'assequi, tindrem llavors de tomàquet.
- Què? - T'estimo.
Ho sé, soc una passada.
Sí que ho ets.
A cinc cases més enllà, estan igual.
Gràcies, Max.
"Com esteu?"
Per ara, bé. I vosaltres?
"Anem fent."
"A què et dediques, Jason?"
Soc enginyer, Max.
Ara mateix, a l'atur.
JO, DENTISTA. ALGUNA CÀRIES?
Sí, els meus fills en tenen.
Vens a arreglar-los la boca?
"Teniu menjar?"
Prou per ara.
I vosaltres?
D'acord.
DUES SETMANES
LA GENT DE LA PLUJA VE I EM FA POR
No dibuixis a la finestra, Ruth.
Ja.
Ei!
- Tu. - Vaja.
Mare, ves-hi tu.
No, et toca a tu.
Ho he de fer?
- I tant que sí. - Doncs sí.
Va, vine.
Posa el peu aquí.
Som-hi!
Vinga.
No aneu en patinet per casa.
Surt d'aquí i recorre tot això fins…
Tres, quatre, cinc.
- Uno. He guanyat! - Com tens la mateixa carta?
DECORACIÓ NADAL
ÚLTIM AVÍS DE PAGAMENT
Preparats? Una, dues i tres.
És perfecte!
Mireu els veïns.
Que bonic.
És Nadal.
UN MES
Ha tornat.
Qui?
La passejant de la pluja.
Ets una ximpleta.
Ens visita quan plou.
T'ho he dit.
Va, calla.
Deu…
Deu ser un animal.
- Quina amanida més minsa. - Si no la vols, dona-me-la.
Aviat tindrem més verdures. Tarden a créixer.
- Puc menjar cereals? - No.
És el que tenim. No sigueu llepafils.
- No tinc gana. - Jo tampoc.
Doncs no mengeu.
Avui he vist algú fora i en Graham, també.
Mentida, era pluja.
- No ho és. - Sí.
- Que no! - Prou.
De vegades, si mires molta estona per la finestra,
acabes veient coses inexistents.
L'he vist, de veritat. Crec que s'intenta comunicar.
No t'has comunicat amb ningú de fora perquè tothom està tancat.
Perdona.
Sento haver alçat la veu, però no ens inventem històries, d'acord?
Podem mirar de ser més positius?
- Sí. - Sí.
Tinc una sorpresa. He fet galetes nadalenques.
No ens queda sucre, així que les he hagut d'improvisar.
Deuen ser dolentíssimes.
Gràcies, segur que són delicioses.
- Gràcies. - De res.
- Gràcies. - En vols una altra?
Crec que no.
Ostres, quin Nadal més estrany!
Sí, no l'estem cagant amb ells, oi?
Es quedaran traumatitzats de per vida.
Ho fem el millor que podem i és el que compta.
- És el que recordaran. - Sí.
Algun dia, això serà un record llunyà. Ells són molt resilients.
Ens col·loquem i mirem Air Force One?
Perdona, com dius?
He trobat un porro al calaix del sexe.
Calaix del sexe?
On guardem el lubricant i les joguines que vam comprar aquell Sant Valentí.
- Sí, tenim un calaix del sexe. - Sí.
Bufa cap a la xemeneia.
- Ho has sentit? - Apropa't aquí.
"Faré el que sigui per salvar la família.
No em demanis el que no puc donar."
No diguis el diàleg abans d'hora, que no ho suporto.
Ja.
"Fora del meu avió!"
Per què t'ho saps?
És un clàssic, Ann.
Puc posar Annie, si vols.
No!
- No, si us plau. - D'acord.
Necessito una nit sense sentir aquelles cançons.
Doncs Air Force One.
Quantes estrelles.
El cel s'aclareix de seguida quan ningú fa servir el món.
Sí, no hi ha avions,
helicòpters ni contaminació.
Aquest mes, no ens hem d'amoïnar per la hipoteca.
És veritat.
De moment, no podem aspirar a cites millors.
Això t'agrada.
Sí, m'encanta.
No, vull dir això.
Això.
És estrany, però se't veu més feliç aquí amb nosaltres.
És estrany,
però ho soc.
Bé, només una miqueta.
No pot ser!
Ostres.
Mare meva,
que guapa.
Bonica.
Bona sort allà fora.
Ara el món és seu.
Nosaltres ja no portem el timó.
Mare, pare, afanyeu-vos!
Ha vingut el Pare Noel!
- Què és? - Mitja poma.
Mitja poma?
Ja el tinc.
Esperàvem que te n'haguessis oblidat.
Què és?
Fes veure que tens una perruqueria.
- Gràcies. - A veure.
Això és per a vosaltres.
Llibres de piano?
Sí, el piano que us va regalar l'àvia
només fa que omplir-se de pols.
- No vull tocar el piano. - D'acord.
- Graham? - No.
- Ho hem provat. - Bé.
En Gray ha trobat un regal per a la mare.
Què? Què em doneu?
Moltes gràcies.
El primer tomàquet.
El van veure i et volien fer una sorpresa.
- L'has cultivat tu. - Mare meva!
Que bonic.
El tallo i el compartim?
- Menja-te'l sencer. - Sí, endavant.
És molt bo.
- Estic plorant. - Sí.
Mare, la dona gran necessita ajuda!
La senyora Richardson. Emporta-te'ls a la saleta.
- Què passa? Pare! - Som-hi.
- Pare! No! - Vinga, marxem.
Es recuperarà?
No, cuca, estava molt malament.
Ja s'ha acabat Nadal?
Sí.
Són les últimes.
Ho sento, Cass.
Fes-me el favor d'aguantar.
Pluja, pluja, ves-te'n ja.
Un altre dia podràs tornar.
Tranquil, Cass.
Pluja, pluja, ves-te'n…
Ajuda, si us plau!
Què passa?
Hi ha una persona fora.
- Què? - No us acosteu a la finestra.
Per què?
Els he vist!
Mare! Pare!
- Qui és? - Són morts.
- La veïna. - Deixeu-me entrar!
Són morts! Tothom és mort!
No deixeu que us vegin.
S'ha acabat. Són aquí i no ens ajudarà ningú.
- Susan. - No ens ajudarà ningú!
- No et podem ajudar, ho sento. - Ajudeu-me!
Ajuda!
Amagueu-vos.
Reunió familiar urgent.
- No sé què estic mirant. - Us ho he intentat dir.
La que vaig veure semblava bona,
no com els d'aquesta nit.
El que hem vist,
el que ens manté tancats, no és bo.
Escolta'm.
No deixaré que ens passi res dolent.
Podem dormir junts avui?
Sí.
Hem d'evitar que ens vegin des de fora.
- Cobrirem les finestres. - Sobretot quan plogui.
Els monstres existeixen?
Ara sí.
Això no ajuda.
Calmem-nos, d'acord?
D'acord.
Dormim.
Què farem?
Sobreviure.
SENSE MEDICAMENTS
Cassie, no, deixa-ho.
Ep!
Després ja jugareu amb en Cassie.
Fem una mica d'educació física.
Mare, el pare vol que tornem a fer educació física.
- Pare! - Pare!
És la coberta de la xemeneia, que ha caigut.
Sí, ara es veu l'exterior.
Les esquerdes s'han fet més grans?
Tenim esquerdes a la xemeneia?
- L'estructura té alguns danys. - La casa ens caurà al damunt?
- No, espero. - No.
A qui li importa?
Potser podem sortir per la xemeneia.
És massa estreta. A més, peso tant que l'esfondraria.
I el Pare Noel com baixa?
És broma. Deixeu-m'hi pujar a mi.
Soc la que peso menys. Farem servir les teles.
No em passarà res.
Trepitja-la.
A poc a poc.
- Adeu! - No.
Mare meva.
Això no m'agrada.
Espereu, veig les esquerdes!
No les toquis. No toquis res.
Tenies raó, pare, no puc passar per aquí.
- Et baixo, d'acord? - Un moment, vull provar una cosa.
Ves amb compte, d'acord?
Compte! Aneu a poc a poc.
Tinc la mà a fora!
La tinc fora de casa!
Tinc la mà fora de casa!
El temps està canviant.
Sento el vent i tot.
Ja n'hi ha prou, vine. Baixeu-la.
- Compte. - Vinga.
A poc a poc, així.
Ja quasi està.
Mare meva.
- Ben fet. Estàs bé? - Sí.
Que valenta, estic molt orgullosa de tu.
Què li passa a en Cassidy?
No.
Ai, no.
Cass.
- No el moguis. - Ho sento.
El meu Cass.
És el cor.
La medicació s'ha acabat.
Ha tingut una bona vida.
- Per què ho dius així? - És molt vell, rei.
De vegades, quan ens fem vells, ens posem malalts.
Emporta-te'ls a la saleta i poseu la tele.
Vinga, anem a mirar Annie a la saleta.
- Però em vull quedar amb en Cassidy. - Ho sé.
Passi el que passi, cal que aguantis fins a demà.
Tapeu-vos les orelles i cantem.
Demà, demà,
t'estimo.
Només ets un dia
lluny de mi.
Has fet el correcte.
Sí.
Hi ha un problema.
No el podem deixar aquí.
La llar de foc.
El podem incinerar després que els nens s'adormin.
Sí, és una opció.
O el congelador.
Ni parlar-ne.
Si les coses es posen lletges, lletges de veritat…
desitjarem haver-ho fet.
Necessito que te n'encarreguis tu.
No en vull saber res.
Tranquil·la.
Sí, vinga.
Molt bé, és per a tu.
Sí.
I si el babau té raó?
Potser són alienígenes.
Ells no controlen la pluja.
Això no ho saps.
Siguin el que siguin…
en som presoners.
Per què ens volen tancar per sempre?
Per què?
Potser per castigar-nos.
És tot el sol que tindràs avui.
- En marxa, que plou. - Vaig a la saleta.
Vinga, ja sabeu com funciona.
Afanya't, Ru.
Vinga.
- Què fas? - Què?
- De què vas? - Prou.
No facis això.
- Prou. - No ho facis.
Ja està, vinga.
La meva planta!
- Ei. - Deixa'm.
Què fas?
No!
Només volia…
No passa res. Ja se n'ha anat.
Tranquil·la, ho has fet molt bé.
TRES MESOS
Encara tinc gana.
- Cal racionar-ho. - He de menjar.
I jo.
Té.
- Acaba't el meu plat. - No!
En vull més.
Només avui, si us plau. Ja tornaré a passar gana demà.
Para ara mateix!
- Aparta't! - Tots tenim gana.
- També tinc gana. - Deixa-m'ho veure!
T'he dit que no.
Que ho vegi.
Tu també? D'acord.
Mare, què et passa?
Està bé, només…
Molt bé.
Això acabarà algun dia.
Sobreviurem.
No.
S'ha acabat la comèdia.
Hem de ser honestos.
- Ens morirem de fam. Sí. - No.
- Calla. - Em nego a veure'ls morir.
No penso parlar d'això.
És el que està passant.
No, viurem.
Encara millor, prosperarem.
Ho solucionaré.
Confia en mi.
No, no ho solucionaràs.
És la fi.
Mare, pare.
Cuineu això.
- Els he netejat malament? - No, i ara.
Vine.
Vine, no has fet res malament.
On vas?
I ara què?
Esperem.
Sí, agafa-ho.
Sí.
Vinga.
No passa res.
Estira-la!
No, dona-ho als nens.
Estàs grogui, fa dies que no menges.
Menja i continua treballant.
- Les guineus mengen pastanagues? - No és per a elles.
Què passa?
Pesca de xemeneia.
Això mateix.
Compte, que crema.
Endavant.
Aquí, ho vull aixecar tot.
Sota el material aïllant i la base,
hi ha terra abans d'arribar a la barrera.
Funcionarà.
Els dies es convertien en setmanes i les setmanes, en mesos.
Era impossible saber fins quan es quedarien els visitants.
La gent s'amagava per protegir-se.
Molts morien de fam.
D'altres perdien l'esperança i es rendien.
Hi havia qui, amb un propòsit, seguia endavant.
Qui tenia sort gaudia de bona companyia.
Em cal fertilitzant.
Ja no me'n queda.
El podríem fer nosaltres.
Què? No està malament, oi?
Gens malament.
Vinga!
Cal més llum.
QUIN FRED! GENER
FEBRER
El món exterior havia esdevingut estrany i perillós.
A dins, la gent va trobar el que calia per sobreviure.
A dins, eren lliures.
Com han perdut la pistola?
No ho sé, cuca.
- Fora del meu avió! - Fora del meu avió!
Sí!
- Sí! - Visca!
Sí!
- Què? - No!
Sabíem que acabaria passant.
Sí, però encara hi pot haver música.
CINC ANYS MÉS TARD
GRAHAM, DEU ANYS I MIG
GRAHAM, ONZE ANYS
PLUJA
PER MOLTS ANYS, MARE!
PLUJA
Bon dia.
NO FACIS MAL, PERÒ QUE NO ET TREPITGIN
HOLA!
CASA EN VENDA
Hola, pluja.
Que puntual.
Què vol que li faci, senyor?
El degradat de sempre als laterals i al darrere?
No sabia que eres tan divertida.
Ep, Graham.
Un nou tall de cabells?
Ostres, i això?
He automatitzat la trampa.
- Ja no pescarem? - Això no és pescar.
No cultivem prou menjar per deixar de caçar?
Ann?
Escolta, Ann.
- La casa s'esfondra. - Que s'esfondra?
Fantàstic. Et vull ensenyar una cosa.
No, cada cop està pitjor.
El terra de sota s'erosiona.
Perquè fa cinc anys que plou cada dia.
El que ens manté tancats també fa que la casa aguanti.
Per mi, que caigui tot.
Potser acabem vivint en una caixa invisible.
Seria increïble. Veniu, que us vull ensenyar una cosa.
Què?
Què me'n dieu?
- Què? - Vinga.
Mare meva.
- Ho sents? - Sí.
Tot s'aconsegueix amb esforç, oi?
Sí, caram.
Hi ha benzina per a un parell d'arrencades.
Funciona.
Oi?
Quina passada.
Sí.
- Quants anys has tardat? - Sis.
- Set anys! - Gairebé.
Sí, quina feinada. Mireu això.
Ostres!
Sí, una feinada.
- Quina pèrdua de temps. - Què?
Què has dit?
No, és que…
Has construït un cotxe que no anirà mai enlloc.
Com en diries?
Si vols ser útil, ajuda'm a posar el col·lector de condensació.
Per què? Tenim prou menjar i aigua.
Potser no per sempre, no?
Saps si serà per sempre?
Ja no hi ha electricitat ni gas.
Ja no hi ha res.
Però encara som aquí.
Encara hi som.
Jo hi soc i tu també.
Ta germana i ta mare hi són.
Sobrevivim perquè lluito per nosaltres.
Si algun dia la pluja s'atura, t'asseguro que estaré preparat.
Has acabat amb el coi de cotxe?
Sí, ja he acabat.
Va, Graham, espera.
En Graham cada cop està pitjor.
Ells també empitjoren.
No tinc infantesa.
Sí que penso en tot això.
No en parles mai.
Tinc una missió.
Només una: evitar que moriu.
Nosaltres som aquí amb tu.
No cal que aquest problema
el solucionis tot sol.
Ells troben a faltar el seu pare.
I jo, el meu marit.
Toca recollir aigua.
Cortines tancades, vinga.
Us esteu relaxant molt amb les normes, sobretot tu.
- Què? - Sí.
Prou de dibuixar a l'àtic, que ens podrien descobrir.
- No em pots treure això. - Sí que puc.
- Què dius? Mare. - Un sol error i ho perdem tot.
Fins quan ens amagarem? No té sentit.
Amagueu-vos.
Sí.
Vinga.
Jason.
La pistola.
Hi vaig jo.
No, queda't aquí.
Queda't.
Graham, no!
Què fas, pare?
Deixa'm!
Quasi aconsegueixo sortir.
- Quasi surto. - Ja està.
- Podria… - Estàs bé?
És aigua salada.
Què?
- Estàs bé? No, espera. - És aigua del mar.
Què?
Vine, allunya't de la finestra.
Ho sentiu?
Ha deixat de ploure.
El Leviatan.
El Kraken.
Les sirenes.
Pensa-hi, pare.
El 80 % del fons marí encara no s'ha explorat.
I si aquests éssers no venen de l'espai?
I si les llegendes sobre criatures marines són reals?
I si poden controlar la pluja?
No conquereixen el nostre món. És el seu món.
És casa seva.
No, és casa nostra i aquí estàs fora de perill.
T'ho prometo.
Si tu ho dius.
Espera.
Què et sembla si ho deixes córrer una mica?
Això…
Fes alguna cosa de profit.
D'acord.
Mira.
Tot s'està morint.
És aigua salada, com deia la Ruthie.
Han entrat i han intoxicat la terra.
Igual que l'aigua, que ara és imbevible.
Doncs ja està, ens mataran de fam com a tothom.
Ann.
No ens volen aquí, Jason.
I on se suposa que hem d'anar?
Tenim lones noves per col·lectar la condensació.
- Plantarem més coses. - Has dit que no tenim aigua.
- Tornarà a ploure. - No en tens ni idea.
Això no era per a tu.
Hola.
Ets massa petit per ser aquí.
No ens ho dius sempre? Tres minuts sense aire.
Tres dies sense aigua. Tres setmanes sense menjar.
Si no bevem aigua, morirem d'aquí tres dies.
No arribarem a això. Tindrem prou aigua per sobreviure.
No com abans, però ho solucionaré.
I si tornen? Què passarà?
No ho sé, Ann! Què he de fer? Fotre'ls un tret?
Obre els ulls! Creus que som vius gràcies a tu?
És gràcies a la xemeneia trencada.
No som millors que qui ha mort. Hem tingut sort!
Si no sortim d'aquí, morirem i ho saps!
Mare meva!
- El volia ajudar. - Què és?
No sé què ha passat, ho sento.
- És greu? - Ruth, estàs bé?
- Ruth. - No el matis!
- Què passa? - T'ho hem de desinfectar.
- Què passa, Ruth? - No ho sé, em sap greu.
- Es recuperarà, pare? - Sí.
Està bullint.
La infecció se li estén pel cos.
La febre no li baixa.
Hem de fer alguna cosa.
És tota l'aigua que ens queda. La necessita.
Ei.
A poc a poc.
Ens calen antibiòtics.
Jason!
Graham, ajuda!
Vinga.
Les esquerdes.
Què fas?
La casa s'esfondra.
Mireu aquesta esquerda.
Jason!
La barrera no és fonda.
- Ho veieu? - Contesta'm.
- Ho veieu? - El què?
- S'ha mogut. Ho provaré. - Què dius?
Trobaré una sortida.
Para.
Hi ha més profunditat.
Mira'm, Jason.
- Ja n'hi ha prou. - Escolta'm.
- Deies que la casa s'esfondrava. - Para.
- Un moment. - Potser no és l'únic que canvia.
- Com les esquerdes. - Respira.
He de mirar de trobar-ho.
Trobar el què?
- Ho veus? - El què?
Seguiré l'esquerda.
- És l'escapatòria. - No!
Seguim les esquerdes. Hem de descobrir on van.
Què fas? Para.
- Para, Jason! - Ho aconseguiré!
Deixa'm provar-ho!
Ho he de fer!
Ja n'hi ha prou!
Prou!
- T'has de… - No!
Para!
L'ha travessat.
Aparteu-vos!
Ajudeu-me.
Aquí.
- On porta? - A la claveguera mestra.
Tot el veïnat està connectat.
Els Richardson.
És dentista.
- Té antibiòtics. - Sí.
- Hi he d'entrar. - No hi caps.
El faré més gran.
És un tub de metall.
- Ho he d'intentar. - No tenim temps.
Ara hi cabo.
No.
Em toca a mi.
Em toca.
Provant.
Alt i clar.
Saps què he pensat?
Als vots nupcials, t'hauria d'haver dit: "No et tiraré mai pel vàter."
És una mica tard per a això, no?
Ves amb compte.
Sí.
Portaré medicaments per a la petita.
Molt bé.
Vinga.
Estic llesta.
Ann, veus alguna cosa?
No res.
Continuaré.
Un moment.
S'ha mogut un maó.
Ann, hauries de tornar ja.
- Mare? - Ann?
- No, si us plau. - Mare, em sents?
No.
Mare, torna!
Ann!
Pare, vine de seguida!
Afanya't, pare!
Corre, mira.
- Ho ha aconseguit. - Ei, em sentiu?
Em sentiu?
Sí, mare, estàs bé?
Sí, estic bé.
La Sra. Richardson.
L'aigua va entrar dins?
Sembla que la casa hagi estat anys inundada.
Se'ns ha acabat el temps.
Mare, comença a ploure.
Ann, està plovent.
- Troba-ho i surt d'allà ara mateix! - No marxaré amb les mans buides.
És massa tard. La pluja és aquí.
Espereu.
Senyor Richardson?
- Sí! - Què?
D'acord.
Clindamicina.
- Azitromicina. - Què són?
Antibiòtics.
- Tetraciclina. Penicil·lina. - Sí!
Molt bé, corre!
- Mireu! - Surt d'allà!
- Vinga! - Corre!
- Mireu, ja ho tinc! - Vine de seguida!
Soc aquí baix!
Agafeu-ho! Llanceu-me la tela i pugeu-me!
Agafa-la!
Tu pots.
Té, obre la boca.
Són medicaments.
Empassa-t'ho. Aquí tens aigua.
Molt bé, així.
Hauria de fer efecte ràpid.
Et recuperaràs.
Molt bé, filla.
Ja està.
Ann, on és la pistola?
L'he perdut.
Ens vindrà a buscar.
No sap quants en som.
Emporta't els nens a l'àtic i amagueu-vos.
Jo em quedaré aquí.
Ann.
Sentiu el que sentiu,
si us plau,
no sortiu si plou.
- Et rendeixes? - Just al contrari.
Viureu, tots vosaltres.
Ho fareu per mi.
Això no és viure, és sobreviure.
Ja no basta.
Sabem que obren la porta. Ells poden entrar i nosaltres, sortir.
Lluitarem contra ells.
Que hi lluitarem? No saps de què parles.
Si hi ha la més mínima possibilitat d'escapar-nos,
la penso aprofitar.
Té raó.
La família es desfà mentre mirem de sobreviure.
Aquí ja no ens queda vida.
Ho hem d'intentar.
Hem de provar d'escapar-nos costi el que costi.
D'acord, ho farem junts i utilitzarem el que tenim.
Què tenim?
Casa nostra.
Obriu les cortines. S'ha acabat amagar-nos.
Els deixarem entrar.
Farem el que calgui per sortir d'aquí.
Ei, agafes això?
Ara els atraparem nosaltres.
Graham, tu li seguiràs la pista.
Ruth, tu llançaràs la corda.
Ann, tu l'atrauràs cap a mi i jo li clavaré el ganxo.
El capturarem i ens escaparem.
Ens van tancar perquè es pensaven que això ens mataria.
Avui és l'últim dia que passem en aquesta casa.
És l'hora de pescar-los.
Vigileu.
Ruth!
- Estàs bé? - Sí!
Graham!
I el pare?
Jason!
Estic bé!
És aquí!
D'on ve?
Se n'ha anat.
Ha entrat!
Mare, amaga't! És dins de casa!
Pare, ve cap a tu!
On ets?
És impossible!
Ann, encén-lo!
Encén-lo ara!
Que torna!
Ja et tinc.
Pare!
- Pare! - No!
- Jason! - Pare!
Jason!
Hem de marxar!
Vinga, pare!
De pressa!
L'aigua puja molt de pressa. Anem a l'àtic.
- I l'arpó? - He fallat el tir. És a la cuina.
Tant és, som-hi.
El puc recuperar.
Ens veiem a dalt.
Endavant.
Compte!
Correu!
- De pressa! - Vinga!
De pressa!
- Vinga! - Correu!
Puja!
Ruth, prova la finestra. Pare!
Vinga!
- Va! - El ganxo!
Som-hi.
Estic bé.
No tenim on anar.
- Carrega-la, de pressa. - D'acord.
Té.
Ruth, llança la corda.
I la tela?
És massa fosc!
No us separeu!
Agafeu aire!
La casa es drena!
No em puc agafar enlloc!
Graham!
Vinga, afanya't!
Obre la porta o t'esventro!
La casa està a punt de caure!
Treu-nos d'aquí!
No s'obre.
Obre la porta!
Para!
Si el mates, no sortirem mai d'aquí!
Us ho he intentat dir. El que vaig veure semblava bo.
- No és bo. - Crec que s'intenta comunicar.
- És casa seva. - No, és casa nostra.
Només tinc una missió: evitar que moriu.
No cal que ho solucionis tot sol.
Sobrevivim perquè jo lluito.
Has comprat una pistola? Què farem si tornen?
Fotre'ls un tret?
No el matis!
Mare, pare?
No passa res.
Ruth!
Para!
Tothom recorda on era el dia que la pluja es va aturar.
Era un dimarts de principis d'estiu.
Per primera vegada en anys, la meva família tenia esperança.
LA MAR DE BÉ
Finalment, la clemència ens va alliberar.
Nosaltres en vam tenir per ells i ells, per nosaltres.
No els hem tornat a veure mai, però creiem que encara hi són.
Al cap i a la fi, també és casa seva.
On anem?
Arria la vela major!
Mons pares, el meu germà i jo vam començar a cercar una nova llar.
Durant anys, ens havíem sentit sols.
Després de la pluja,
sabíem que no havia de ser així.
Em sent algú?
Hi ha més supervivents?
PRIMER DIA
Hola?
Subtítols: Paula Fernández Espriu