Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
JAK NEPATŘIČNÉ JE NAZÝVAT TUTO PLANETU ZEMÍ, KDYŽ JE ZJEVNĚ OCEÁNEM.
ARTHUR C. CLARKE
VEŘEJNÉ RYBÁŘSKÉ MOLO
Jsi můj první úlovek za celé dny, ale jsi moc malá.
Ty jo, podívej, co se žene…
To bude síla.
To teda jo.
Radši vyrazím domů, než to dorazí sem.
- Tak zas zítra. - Zdar.
Všichni si pamatují, kde byli v ten den, kdy se spustil déšť.
Byla to neděle. Krátce před příchodem zimy.
Podle předpovědi mělo být slunečno.
Vypadá to, že tlaková níže nad oceánem se začala rychle blížit k nám.
Po celém městě můžete očekávat silné přeháňky
a vítr může mít rychlost až 50 km/h.
Také hrozí mírné záplavy při pobřeží a vysoké vlny.
Do svátků zbývá měsíc
a tahle nečekaná změna počasí snad…
Lidi se věnovali své klasické ranní rutině.
- Můžeme? - Jo, jdeme na to.
Tehdy jsme žili kousek od sebe…
Tak jo, ahoj.
…ale bylo běžné cítit se osaměle.
Pojďme. Bude pršet.
Jo, pojďme dovnitř.
V den, kdy se spustil déšť,
jsme zjistili, že sami nejsme.
Loňský prosinec byl v západním Washingtonu nejteplejší,
tak dál poslouchejte naše zprávy.
No tak.
A taky jsme zjistili, jak daleko někteří zajdou,
aby ochránili svůj domov.
ÚKRYT NEBO PAST
ZADEJTE KÓD
FINANČNÍ ÚŘAD URGENTNÍ
Hej, kde jsou všichni?
No kde jsou?
Hodnej kluk.
Dobré ráno.
- Ty jo, děti mě nechaly si přispat. - Bylo tu nějak ticho.
Chytil jsi nám snídani?
Jo. Dneska se mi povedl pořádný úlovek.
Nejlepší rybář na světě.
- To jo. - Díky.
- Dobré ráno. - Dobré.
- Vstávat! - Donuty!
- Jé! - Donuty!
- Uděláme slaninu? - Ty jo!
- Klídek, jo? No tak. - Slanina!
- Necháte nám taky trochu? - Supi.
- Fakt jsou supi. - Zapni to!
- No jo. - Dělej.
Právě jsem Cassidymu dala léky. Nedávejte mu slaninu.
Zrovna ty si ji zasloužíš.
BEZ PŘIPOJENÍ K INTERNETU
Tati, přestalo nám fungovat video.
- Nevím, no. Dům se asi fakt rozpadá. - Klidně se můžeme přestěhovat.
Jasně. Stačí vyhrát v loterii a můžeme vyrazit.
Hele…
Víš, že jsem si dělala srandu, ne?
Není to jen tvoje zodpovědnost.
Jo, zítra má přijít chlápek, co koukne na ty praskliny v komíně.
- To je novinka. - Co?
Prý nám asi sedají základy domu a pohromadě ho drží jenom ten komín.
Byl by opruz, kdyby nám dům spadl na hlavu ve spánku.
Chceš zajít pro stromek?
- Vždyť prší. - No tak.
Počkat, tati. Slíbils to. Prosím.
- Já ne. Tos slíbila ty. - Tati!
- Ne, ty. - Tati!
- Kdo vám to slíbil? - Ty!
- No jo, tak pojďme. - No tak.
Koupíme stromek.
- Jedem! - Vyberu ho já!
- Pomoz mi s botama. - Však to umíš sama.
Hej, doma na tom nejezdi.
Dělej, mami, jdeme!
- Vždycky jí to trvá celou věčnost. - Tak proč se furt divíš?
Pomoz sestře s botama. A počkejte v autě.
Ann! Jdeme!
- Nehoň mě. - Však tě nehoním.
Schovávám se před děckama.
Ale fakt, co se na ten stromek vykašlat?
Vždyť jsou Vánoce, ty Grinchi.
Cos s tím provedl?
Musíš odemknout, blbko.
- Já odemkla, blbče. - Sklapni!
- Nehádejte se! Oba jste paka. - Kvůli Grahamovi nejde otevřít.
- Na mě to neházej. - Něco jsi provedl.
Neprovedl. Proč všechno házíš na mě?
Můžeš za to ty. Proto mají radši mě. Ty furt děláš problémy.
- Sklapni. Jsi jako mimino. - To teda nejsem.
Je mi osm!
Co jste to provedli?
- Nic! - Nic!
Ticho, Cassi.
Tak jo, Cassi, pšt.
- Proč nejste v autě? - Nejdou otevřít dveře.
- Nemůžeme ven. - Zkusili jsme všechny dveře.
- No tak. - Zkusím okna u mě v pokoji.
Co?
No jo.
To nedává smysl.
Někdo si z nás vystřelil. Teenageři.
Zalepili nám okna i dveře nebo tak něco, ne?
To těžko.
- Ticho, Cassi. - Ale nemám signál.
Nemáme wifinu.
Zkoušels odpojit a zase zapojit router?
- Zaplatils účet? - Jo.
Cassi, ticho.
Máš už signál?
- Ne, vůbec. - Mami, tati!
Zkusila jsem všechna okna v pokoji. Jsou jak zalepená.
Jsou zaseknutá.
- Cassi, buď zticha! - Nemůžeme zkusit… Ticho!
- Tati, není ti nic? - Jsi v pořádku?
- Dobrý? - Jo.
Jo, nic mi není.
Nic mi není.
- Tak jo. - Co se to… Tati!
- Nechápu to. - Běžte dál.
- Proč? Co chceš dělat? - Tati!
- Ne! - Běžte dál. Já to vyřídím.
Jasone, ne!
- Přestaň! - Mami!
- Přestaň! - Tati!
Mami.
Tati.
Děcka…
Tati, podívej!
- Bože. - Nestalo se to jen u nás.
- Hej! Nemůžeme ven. - Hele, někdo jde.
No jo.
- To je ta ženská odnaproti. - Jo.
- Od Grega. - Jméno nevím.
- Susan. Zavolej ji. - Susan!
Susan, dojděte pro pomoc!
Nemůžeme se dostat ven. Sežeňte pomoc!
- On taky nemůže ven. - Hned se vrátím.
Bezva, doběhne pro pomoc.
- Dojde pro pomoc. - Jo.
Bezva. Bude to dobrý.
- Dobře to dopadne. - Jo. Já vím.
Je to…
Bude to dobrý.
Jo, bude to dobrý.
Tak jo, mrkneme se, co podnikají sousedi.
Znáte je všechny?
- Víceméně. - Jasně.
Přes ulici bydlí Richardsonovi. Mají tři vnoučata.
- A Max je myslím zubař. - Jo.
A tohle je tamten… pumpičkář.
- Pumpičkář? - Co?
- Nosí takové ty trapné trikoty. - Je to Greg. Jeho žena šla pro pomoc.
Proč tu ještě není?
Neboj. Určitě brzo přivede policajty.
A tamhle je ten šmírák.
- Jak se jmenuje? - Bože. Znáš tady aspoň někoho jménem?
Jo, tamhle je ta otravná paní se psem.
Kdo je tady dál?
No jo, nesmíme zapomenout tamto pako s lodí.
Jak se jmenuje?
„Na jedné vlně.“
Je to děsný pako.
Dobrá práce.
Ann.
„Tohle byla jednorázovka. LOL.“
Ale ne.
Co je jednorázovka?
Přespávačka pro dospělé.
A čím se ta dospělácká liší od normální přespávačky?
- No, při dospělácké přespávačce… - Se můžeš ládovat sladkostmi.
To zní fajn.
Možná. Ale já ti nevím.
VLÁDA?
„Vláda?“
Hej!
To mi trvalo fakt dlouho.
Ale netrvalo.
„Možná. Ale proč?“
„Pro naše bezpečí?“
Hele, pako s lodí má taky ceduli.
MIMOZEMŠŤAŇI
- Takhle se píše slovo „mimozemšťani“? - Ne, broučku.
- Proč by nás zavírali doma? - To by nedělali.
DĚJE SE TO JEN TADY? NEBO V CELÉM MĚSTĚ?
„Po celém světě?“
Tak jo, poslouchejte. Jsme tady v bezpečí.
Jsme doma. Máme tady všechno potřebné. Ale hlavně máme jeden druhého.
- Můžu si dát donut? - Ne.
- Sněz ty špagety. - Chci se přejíst ze stresu.
Kdes o tom vůbec slyšela, Ruth?
Grahame?
Když to vy zvládnete tam, tak já to zvládnu tady.
Myslíš, že ta běžkyně našla pomoc?
Někdo pro nás přijde. Věř mi.
Podle mě za to může déšť.
To ten to způsobil.
Ne, broučku. Prostě jenom prší.
Dobře to dopadne. Věř mi.
Ale ten déšť dneska vypadal nějak jinak.
Snažím se kvůli dětem zůstat v klidu.
Ale co to má sakra být, Jasone? Jak se to mohlo stát?
- Nevím. - Bože, moji rodiče.
Určitě teď vyšilujou.
A co Richardsonovi odnaproti? Jsou přece v pořádku, ne?
A vaši určitě taky.
Máš pravdu.
Něco ti ukážu.
Pistole?
Jasone, nemůžeš si koupit pistoli a nic mi neříct.
- Já ti to chtěl říct. - Co děti?
Já vím.
- Víš, zdává se mi taková noční můra. - Jaká?
Nedávno jsem se vzbudil a něco zvláštního jsem cítil.
Přišlo mi, že nejsme v bezpečí.
A teď už si bezpečně připadáš?
- Omlouvám se. - Dobře.
Jo?
Jo.
Než tu blbost schováš, ukaž mi, jak se používá.
Ale no tak.
No tak.
To se ti povedlo, pitomče.
Nazdar.
Nemůžu se dostat skrz.
Ten déšť okolo domu vytváří nějakou bariéru.
A dole je to stejné.
Kdo to dělá?
To nevím. Ale jsme tu uzavření.
- Máme se bát, že nám dojde vzduch? - To jsem taky zkontroloval.
Vzduch sem proudí.
Bezva. Tak počkáme, až přestane pršet.
- Pojď si lehnout. - Ann.
To, co nás tady drží, nestvořil…
člověk.
Schovej to prosím před dětmi.
2. DEN
Já už to zkoušel.
Vypadáte nějak v klidu.
Stejně s tím nic nemůžeme dělat, ne?
Jo. Vy jste rodiče. Nějak to vyřešíte.
Bezva. Udělej mi místo. Jo.
Tak jo. Je načase, abyste se dozvěděli o dobré muzice.
A ta dobrá muzika má být jako tohle?
Jo. Klasika.
Jé, máme DVD přehrávač.
Vypadá to, že máme jenom dva filmy.
Tak a teď s váma máma probere domácí práce.
Nejsme na dovče. Budete dodržovat režim.
Ráno si ustelete. Každý den se ustrojíte. A vyčistíte si zuby.
Cassi!
Musíme se soustředit na zásadní věci.
Když si dáme pozor na příděly, jídlo nám může vydržet klidně dva měsíce.
- Je tohle jídlo? - Jo.
Tohle je asi fakt staré.
Možná i déle.
Schováme to na konec.
Zatím máme elektřinu, vodu i plyn, ale netušíme, jak dlouho to vydrží.
Takže vodu i energie budeme brát jako luxus, o který můžeme kdykoli přijít.
Hele, je to jenom dočasné a my to zvládneme.
Se mnou a mámou jste v bezpečí. Věřte mi.
Delgadovci na tři.
- To není nutné… - Ale je.
Raz, dva, tři.
- Delgadovci! - Delgadovci!
- Už si můžu dát donut? - Ne.
Cassi.
Hochu.
Nemůžu ty dveře otevřít, víš? Mrzí mě to.
Můžeš to udělat, kde budeš chtít.
A já to uklidím.
4. DEN
Ru…
Co jsem ti říkal?
Během učení musíme dělat, že jsme fakt ve škole.
- Tu kapitolu mám hotovou. - Tak znova.
- Ale k čemu to je? - Teď se to může zdát jako ztráta času…
No jo. Naprostá ztráta času.
Tak jo. Chcete se naučit něco pořádného?
- Něco, co časem fakt využijete? - Jo.
Tak pojďte.
Jste připravení?
Dneska se naučíte vykuchat rybu.
Žádnou rybu samozřejmě nemáme, ale tady Ruth byla tak hodná,
že nám na tuhle lekci věnovala tři plyšáky.
- Prosím. - Není zač.
Mockrát děkuju. A jaká jsou pravidla při používání nožů?
Neuřízni si prsty.
- Nepobodej bráchu. - Co?
Nepobodej nikoho.
Tak jo. Začneme tím, že uřízneme hlavu a ocas.
To so nejí.
Po uříznutí hlavy tady u krku najdete velice příhodnou dírku.
A tam začneme řez.
A dáme pozor, abysme neprořízli žádný orgán, který by maso znehodnotil.
Uprostřed takhle řízněte a pak začněte vyndávat vnitřnosti.
Kdyby to byla opravdová ryba, tak ji opláchneme vodou.
Buď v umyvadle, nebo ještě líp v oceánu.
- Jak to, že toho o rybách tolik víš? - Protože miluju moře.
A dřív jsem měl rybářskou loď.
Fakticky?
- Kde je? - Prodaná.
- Proč? - Děcka přijdou draho.
Tati.
A teď tu rybu roztáhneme a uvnitř najdeme filety.
To je ta část, která se jí.
Co to vyvádíte?
- Kucháme ryby. - Ta moje je mořská panna.
To vidím.
Takže už jsme ve fázi, ve které si děcka hrajou s noži.
- Učí se. - Jo.
A jsme opatrní, mami.
A je to zábava.
Zábava.
Zajímá mě, jak daleko to sahá.
MĚ TAKY
Zeptáte se sousedů?
JAKO TICHÁ POŠTA
Přesně tak. Tichá pošta.
JO!
1 TÝDEN
Takže, v kolik se tady obvykle začíná pít?
No, tak v jedenáct?
Nebo spíš v půl jedenácté.
Ale ne. Už zase.
Vzrůšo.
Ne.
Hej! Ne, to nevyhazuj.
- Co blbneš? - To si schováme.
- Ty jo. - Jo.
Pak to dáme sem.
Tady to nechám, a až to uschne, budeme mít rajčatová semínka.
- Co je? - Miluju tě.
Jo, protože jsem úžasná.
To teda jsi.
Až o pět ulic dál je to stejné.
Díky, Maxi.
„Jak to zvládáte?“
Zatím to jde. Co u vás?
ZATÍM TO JDE. CO VY?
„Přežíváme.“
„Co děláš za práci, Jasone?“
Jsem inženýr, Maxi.
Momentálně nezaměstnaný.
DĚTSKÝ ZUBAŘ MAJÍ TVÉ DĚTI KAZY?
Jo, kazy teda mají.
Mohl bys přijít a vyvrtat je?
„Máte jídlo?“
Prozatím máme dost.
Co vy?
NE!
Tak jo.
2 TÝDNY
PŘIŠLI DEŠŤOVÍ LIDÉ HODNĚ DĚSIVÉ
Na okna se nemaluje, Ruth.
Jasně.
Hej!
Ty!
Mami. Můžeš ty?
Ne, je to na tobě, holka.
A musím?
- Musíš. - Jo, musíš.
Tak šup.
Dej si nohy sem.
Tak pojď.
No tak.
Doma se nejezdí. No tak…
Putuje to tady odsud a pak…
Tři, čtyři, pět.
- Uno. Vyhrála jsem! - Mělas dvě stejný karty?
VÁNOČNÍ OZDOBY
Poslední varování.
Můžeme? Raz, dva, tři.
Super stromek!
Hele, koukejte na sousedy.
Jé, to je krása.
Vánoce.
1 MĚSÍC
Vrátila se.
Kdo jako?
Ta, co chodí v dešti.
Ty jsi ale pitomá.
Chodí na návštěvu, když prší.
- Já ti to říkala. - Sklapni.
To…
Asi to bude nějaké zvíře.
- Moc salátu v tom salátu není. - Klidně to sním já.
Zelenina zase brzo bude. Holt trvá, než vyroste.
- Nemůžu si dát müsli? - Ne.
Dneska máme tohle. Nemůžeme být vybíraví.
- Nemám hlad. - Já taky ne.
Fajn, tak jíst nebudete.
Dneska jsem někoho viděla venku.
- I Graham. - Kecá, byl to déšť.
- Ne. - Ale jo.
- Ne! - Nechte toho.
Já bych řekla, že když dost dlouho zíráš z okna, uvidíš i něco, co tam není.
Ale já ji fakt viděla. A asi nám chtěla něco říct.
- Já ji viděla. - Venku nikdo nebyl. Všichni jsou uvnitř.
Promiň.
Ru, promiň, že jsem zvýšil hlas, ale na historky není vhodná chvíle, víš?
Tak jo. Mohli bychom se pokusit být trochu veselejší?
- Jo. - Jo.
Mám pro vás překvápko. Upekla jsem vánoční sušenky.
Cukr už nám došel, tak jsem musela improvizovat.
Asi budou chutnat děsně.
Děkuju. Určitě budou výborné.
- Díky. - Není zač.
- Díky. - Dáš si ještě?
Radši ne.
Bože! To jsou ale podivný Vánoce!
No jo. Nezpůsobujeme jim trauma?
Poznamená je to na celý život.
Děláme pro ně, co se dá. To je hlavní.
- A to si zapamatujou. - Máš pravdu.
Jednou to bude jenom matná vzpomínka. A naše děcka něco vydrží.
Nechceš se zhulit a kouknout se na Air Force One?
Co prosím?
Na dně šuplíku na sex jsem našel jednoho jointa.
- Šuplík na sex? - Ten, kde je lubrikační gel.
- A hračky, co jsme dostali na Valentýna. - No jo.
Takže fakt máme šuplík na sex.
Počkat, vyfoukni to komínem.
- Slyšels? - Plíží se tam.
„Pro svou rodinu udělám cokoli, ale nechtějte nemožné!“
Neříkej hlášky z filmu, než vůbec začne. To nesnáším.
No jo.
„Padej z mýho letadla!“
Proč to tak dobře znáš?
Vždyť je to klasika, Ann.
Nebo můžu pustit Annie.
Ne!
- Ne. Jen to ne, prosím. - No…
Potřebuju aspoň jeden večer bez těch písniček.
Takže Air Force One.
Tolik hvězd.
Obloha se hodně rychle pročistí, když svět nikdo nevyužívá.
Jo, žádná letadla, helikoptéry ani znečištění.
Tenhle měsíc si nemusíme dělat starosti s hypotékou.
Super.
Lepší rande nás už asi nějakou dobu nečeká.
Tobě se to líbí.
Jo, tohle se mi moc líbí.
Ne. Myslím tohleto.
Tohle.
Jako bys tady s náma byl tak nějak zvláštně šťastnější.
Tak nějak zvláštně
to tak je.
Jenom trošičku.
To snad ne!
Ty jo.
No teda.
Ta je ale nádherná.
A je to macek.
Hodně štěstí.
Teď ten svět patří jí.
My už teď za kormidlem nejsme.
Mami! Tati! Honem!
Byl tady Santa!
- Cos dostala? - Půlku jablka.
Půlku jablka?
Tohle už mám.
Doufali jsme, žes na to zapomněl.
A co je tohle?
Můžeš si s tím hrát na kadeřnictví.
- Díky. - Tak jo.
Tohle je pro vás oba. Hej!
Hra na piano?
Jo, na to piano, co máte od babičky, se tady akorát práší.
- Ale já na něj hrát nechci. - No jo.
- Grahame? - Ne.
- Snaha byla. - Fajn.
Jo. Grahame, najdi dárek pro mámu.
Co? Co pro mě máte?
Ty jo, děkuju vám.
Tvoje první rajče.
Viděli ho v kuchyni a chtěli tě překvapit.
- Vypěstovala jsi ho, mami. - No teda.
To je fakt milé.
Mám ho rozkrojit, ať se podělíme?
- Sněz si ho sama. - Jo. Dělej, dej si.
Je moc dobré.
Já fakt bulím.
Mami! Ta stará paní potřebuje pomoc!
Paní Richardsonová. Vezmi je do pokoje.
- Co se stalo? Tati! - Jdeme!
- Tati! Ne! - Dělejte, jdeme.
Bude v pořádku?
Ne, broučku. Není v pořádku.
Už je po Vánocích?
Jo.
Víc už nemáme.
Promiň, Cassi.
Drž se, prosím tě.
Dešti, dešti, deštíčku,
přestaň už na chviličku.
Neboj, Cassi.
Dešti, dešti, deštíčku…
Pomoc!
- Co je? - Venku někdo je.
- Co se děje? - Nechoďte tam.
Proč?
Mami! Tati!
- Kdo to je? - Jsou mrtví.
- Ta sousedka. - Hej!
Jsou mrtví. Všichni jsou mrtví.
Nesmějí vás uvidět!
Je konec. Jsou tady a nikdo nám nepomůže.
- Susan. - Nikdo nám nepomůže!
- Nemůžeme nic dělat, promiňte. - Pomoc!
Pomoc!
Schovejte se.
Tak jo, rodinná porada. Hnedka.
- Netuším, co mi ukazuješ. - Já vám to říkala.
Ale ta, kterou jsem viděla, vypadala mile. Ne jako ti z dneška.
Ať jsme tam viděli cokoli…
To, co nás tady zavřelo, rozhodně není milé.
Poslouchej.
Nedovolím, aby se nám něco stalo.
Můžeme dneska spát u vás?
Jo.
Omezíme všechny známky života viditelné zvenčí.
- Budeme zakrývat okna. - Obzvlášť za deště.
Existujou příšery?
- Teď už jo. - To nám nepomohlo, Grahame.
Už toho necháme, jo?
Dobře, mami.
Pojďte spát.
Co budeme dělat?
Přežívat.
NEMÁME LÉKY
Cassi! Ne, pusť to!
Hej!
Víte co? Můžete si s ním hrát pak. Teď si dáme trochu tělocviku.
Mami, táta už zase chce dělat tělák.
- Tati! - Tati!
To asi bude kryt komína. Odpadnul.
Jo, je teď vidět obloha.
A vidíš praskliny v komíně? Jsou větší?
Praskliny? Jak to, že tam jsou?
- Protože je náš dům poškozený. - Takže nám spadne na hlavu?
- Snad ne. - Ne.
Hele, koho to zajímá?
Možná se tím komínem můžeme dostat ven.
Nahoře je to moc úzké. A pod mojí vahou by se to zřítilo.
A jak tím komínem teda leze Santa?
Dělám si srandu. Zkusím tam vylézt já.
Vážím nejmíň. Vytáhněte mě na akrobatické šále.
Budu v pohodě.
Dělej.
Pěkně pomalu, jo?
- Čauky! - Ne…
Bože.
Mně se to nezdá.
Bože.
Počkat. Už vidím praskliny!
Nesahej na ně! Nesahej vůbec na nic!
Měls pravdu, tati. Tímhle bych neprolezla.
- Tak jo. Už tě pustím dolů, jo? - Počkat. Chci něco zkusit.
Hlavně buď opatrná, jo?
Bacha! Zpomalte.
Mám ruku venku!
Mami, mění se počasí.
Cítím vzduch a tak.
To už stačí. Pojď dolů. Spusťte ji.
- Opatrně. - No tak.
Pomalu. To je ono.
Už to bude.
- Bože. Dobrá práce. Jsi v pořádku? - Jo.
Ty moje hrdinko. Jsem na tebe hrdá.
Co je s Cassidym?
Ne…
Ale ne.
Cassi.
- Nehýbej s ním. - Mrzí mě to.
- Cassi můj. - To to jeho srdce.
Došly nám léky.
Prožil krásný život.
- Proč to takhle říkáš? - Protože už je hodně starý, zlato.
A když někdo hodně zestárne, může být těžce nemocný.
Odveď děti a pusťte si televizi.
Tak pojďte, pustíme si Annie.
- Ale já chci zůstat u Cassidyho. - Já vím.
Do zítřka musíš vydržet, děj se co děj!
Zakryjte si uši a budeme zpívat.
Zítřku, zítřku, jak já tě zbožňuju!
Den jediný
mě od tebe dělí!
Bylo to tak správné.
Jo.
Ale teď máme problém.
Nemůže tady zůstat.
Co krb?
Uděláme kremaci, až děti usnou.
Jo, to by asi šlo.
Ale taky máme mrazák.
- Ne, to neuděláme. - Když to začne být zlé…
Jako fakt hodně zlé…
možná bychom toho litovali.
Musíš to vyřídit ty.
A já o tom nechci vůbec nic vědět.
To nic.
Jo, do toho.
Neboj, můžeš si to vzít.
Jo.
Co když má to pako pravdu? Možná to fakt jsou mimozemšťani.
Mimozemšťani déšť neovládají.
To nemůžeš vědět.
Ať jsou zač cokoli…
my jsme jejich vězni.
Proč by nás tady chtěli zavřít navždycky?
Proč?
Možná je to za trest.
Víc sluníčka asi dneska nedostaneš.
- Prší, pohyb. - Udělám to vedle.
Honem. Víte, co máte dělat.
Tak honem, Ru, dělej!
Ruth, dělej.
- Co blbneš? - Co je?
- Co vyvádíš? - Dost.
Tohle nemůžeš.
- Dost. - To nemůžeš.
Tak jo.
Moje kytka!
- Hej. - Pusť mě!
Co to vyvádíš?
Ne!
To nic. To nic. Už je to pryč.
To nic. Zvládla jsi to. Všichni jste si vedli moc dobře.
3 MĚSÍCE
Mám ještě hlad.
- Dodržujeme příděly. - Musím jíst.
To já taky.
Na.
- Dej si ode mě. - Ne!
Chci víc.
Jenom dneska, prosím. Zítra zase budu hladovět.
Přestaň! Hned toho nech!
- Uhni! Ukaž! - Všichni máme hlad.
- Já mám taky hlad. - Ukaž mi, co máme.
Řekla jsem ne.
Ukaž jí to.
Chceš to vidět taky? No dobře.
Mami! Co je ti?
Bude v pořádku. Jenom…
Tak.
Jednoho dne to skončí.
Přežijeme to.
Ne.
S tímhle už na mě nechoď.
Už musíme být upřímní.
- Umřeme hlady. - Ne. Nech toho.
- Dost. - Nebudu se dívat, jak děti vyhladoví.
- Jasone. - O tom se bavit nebudu!
Stane se to.
Ne. My přežijeme.
A nejen to. Bude se nám dařit.
Já to nějak vymyslím.
Věř mi.
Ne. Nevymyslíš to.
Je konec.
Mami, tati.
Můžete je uvařit.
- Očistil jsem je špatně? - Ne, kdepak.
Pojď k nám.
Pojď. Nic jsi špatně neudělal.
Kam to jdeš?
Tahej.
A co teď?
Teď budeme čekat.
Jo.
No tak.
To nevadí. To nic.
Tahej!
Ale ne. Dej to dětem.
Nemyslí ti to. Celé dny jsi nejedl.
Prostě se najez a pak se zas dej do práce.
Lišky jedí mrkev?
Tohle není pro tu lišku.
Co se stalo?
- Rybaření přes komín. - Přesně tak.
Bacha, pálí.
Tak jo.
Takže tohle všechno musí pryč.
Až se dostaneme pod všechen materiál, bude tam troška půdy a pak už ta bariéra.
To půjde.
Z dnů byly týdny. A z týdnů měsíce.
Nikdo nevěděl, jak dlouho tady návštěvníci budou,
tak se lidi schovali, aby zůstali v bezpečí.
Většina jich zemřela hlady.
Jiní přišli o naději a vzdali to.
A ještě jiní našli smysl a vytrvali.
A ti, co měli štěstí, našli jeden druhého.
Potřebuju hnojivo.
Kruci, zrovna mi došlo.
Můžeme si vyrobit vlastní.
- Tak co ty na to? Podle mě dobrý. - Jo, dobrý.
No tak.
Víc světla.
JE ZIMA! LEDEN
ÚNOR
Svět tam venku začal být zvláštní a nebezpečný.
Ale uvnitř si lidi našli, co potřebovali k přežití.
Uvnitř byli svobodní.
Co ta pistole?
Nevím, broučku.
- Padej z mýho letadla! - Padej z mýho letadla!
Jo!
- Co? - Ale ne!
Věděli jsme, že na to časem dojde, ne?
Jo, ale muziku můžeme mít dát.
O 5 LET POZDĚJI
GRAHAM, DESET A PŮL ROKU GRAHAM, 11 LET
DÉŠŤ
VŠECHNO NEJLEPŠÍ, MAMI!
DÉŠŤ
Dobré ráno.
NIKOMU NEUBLIŽUJ, ALE NEBUĎ OTLOUKÁNEK
NAZDAR!
DŮM NA PRODEJ
Nazdar, deštíku.
Přesně na čas.
Tak co byste rád, pane?
Jako obvykle do ztracena? Po stranách a vzadu?
Copak my čekáme hosty?
Ahoj, Grahame.
Jsi připravený na stříhání?
Ty jo. Co to má být?
Zautomatizoval jsem past.
- Už nebudeš rybařit? - To nebylo žádné rybaření.
Nepěstujeme dost jídla, aby už ty pasti nebyly potřeba?
Ann?
Hej, Ann.
- Dům se určitě propadá. - Tak on se propadá.
- Tak to je super. Chci ti něco ukázat. - Ne. Podívej, je to čím dál horší.
Půda pod domem eroduje.
Jo, to se po pěti letech dešťů dá čekat.
Jako by ten dům držel pohromadě jenom díky té bariéře.
Tak ať se klidně rozpadne.
Možná budeme časem bydlet v neviditelné krabici.
To bude bezva. Zavolej děcka. Chci vám něco ukázat.
Co?
Tak co vy na to?
- Cože? - No?
Panebože.
- Slyšíš to? - Jo, slyším.
S trochou dřiny člověk dokáže cokoli, no ne?
Jo. To víte.
Mám benzín jenom na pár nastartování.
Fakt funguje.
No ne?
No teda.
Jo.
Kolik to bylo let?
- No, šest. - Sedm.
- Sedm let! - Asi tak.
Jo, spousta dřiny. A vidělas tohle?
- Bože můj. - Jo. Spousta práce.
- Byla to ztráta času. - Cože?
Cos to řekl?
Ne, jen…
Postavils auto, co nikdy nikam nepojede. Tak jak bys to nazval?
Jestli chceš dělat něco užitečného, můžeš mi pomoct se sběrem rosy.
Proč? Už teď máme jídla i vody dost.
Na to se nemůžeme spoléhat navždy, ne?
Tak řekni. Můžeme?
Nemáme elektřinu, nemáme plyn.
Nemáme nic.
Ale my jsme pořád tady.
Pořád jsme tady.
Jsem tady já, ty, tvoje sestra i tvoje máma.
Přežíváme, protože za nás bojuju.
A jestli ten déšť jednou ustane, Grahame, tak si piš, že na to budu připravený.
Už ta blbá předváděčka auta skončila?
Jo, Grahame, skončila.
Grahame, no tak. Počkej.
S Grahamem se to zhoršuje.
Vlastně s oběma.
Tohle není žádné dětství.
Myslíš, že mě tohle nenapadá?
Nikdy o tom nemluvíš.
Já mám jediný úkol.
Jenom jediný, a sice udržet vás naživu.
My všichni jsme v tom s tebou.
Tenhle problém nemáš řešit jenom ty sám.
Dětem chybí táta.
A mně chybí můj manžel.
Pojďte pomoct se sběrem vody.
Zatáhněte závěsy. Fofrem.
Všichni tady začínají kašlat na pravidla. A obzvlášť ty.
- Co? - Jo.
Ty tvoje obrázky na půdě nás prozradí. S tím je konec.
- Ne. To mi vzít nemůžeš. - Ale můžu.
- Jako fakt? Mami. - Jediná chyba nás může zničit.
Jak dlouho se máme schovávat? K čemu to je?
Schovejte se.
To nic.
Běž.
Jasone.
Ta pistole.
Půjdu tam.
Ne. Zůstaň tam.
Grahame! Ne!
Co to děláš? Tati, co děláš?
Pusť mě!
Skoro jsem se dostal ven.
- Skoro jsem byl venku. - Klid.
- Mohl jsem… - Jsi v pořádku?
Ta voda je slaná.
Co? Hej.
- Jsi v pořádku? Ne, počkej. - Je to mořská voda.
Co?
Pojď ke mně. A dál od okna.
Hele, slyšíte to?
Přestalo pršet.
Leviatan.
Kraken.
Mořské panny.
Jen se nad tím zamysli, tati. 80 % dna oceánů jsme ještě neprobádali.
Co když nejsou z vesmíru?
Co když jsou ty příběhy o mořských tvorech skutečné?
Co když právě proto ovládají déšť?
Oni nedobývají náš svět. Ten svět je jejich.
Jsou tady doma.
Ne, tohle je náš domov a ty jsi tady v bezpečí.
Věř mi.
Když to říkáš.
Co…
Co kdyby sis od toho odpočinula? Tohleto…
Dělej něco užitečného.
Tak jo.
Podívej.
Všechno umírá.
Slaná voda. Ruthie měla pravdu.
Ta věc nám tady otrávila půdu.
S pitnou vodou je to stejné. Pít ji nemůžeme.
Takže je vymalováno. Umoří nás jako všechny ostatní.
Ann.
Nechtějí nás tady, Jasone.
Tak to je super. A kam máme jako jít?
Máme nové plachty na sběr rosy, tak je použijeme.
- Zase zasadíme kytky. Začneme znova. - Vždyť nemáme vodu.
- Teď neprší, ale zas bude. - To nevíš.
To nebylo myšlené na tebe.
- Čau. - Znova to nepůjde.
Na to jsi moc maličká.
Cos nám to furt vykládal? Tři minuty bez vzduchu.
Tři dny bez vody.
Tři týdny bez jídla.
Za tři dny umřeme žízní.
Na to nedojde. Vody bude dost. Jen trochu míň než dřív. Něco vymyslím.
A co až se ta věc vrátí? Co pak?
Já nevím, Ann! Nevím! Co mám jako dělat? Zastřelit to?
- No? - Otevři oči!
Myslíš, že žijeme díky tobě? Je to díky prasklině v komíně!
Nejsme lepší než ti mrtví. Jen jsme měli kliku!
Když se odsud nedostaneme, tak umřeme! A ty to víš!
Panebože.
- Chtěla jsem pomoct. - Co je?
Nevím, co se stalo. Promiňte.
- Je to zlý? - Jsi v pořádku?
- Ruth. - Ne! Nezabíjej ji.
- Co se stalo? - Vyčistíme ti to.
- Ruth, co se stalo? - Já nevím. Promiňte.
Bude v pořádku?
Celá hoří.
Šíří se jí tam infekce.
Horečka neklesá.
Musíme něco udělat.
Tohle je poslední zbytek vody. Potřebuje ji.
Dobrý.
Klid.
Potřebujeme antibiotika.
Jasone!
Grahame! Pomoz mi!
Pojď.
Ty praskliny.
Co to děláš?
Dům se propadá.
Podívejte na tu prasklinu.
- Jasone! - Ta bariéra není hluboko.
- Vidíte? - Jasone, řekni něco.
- Vidíte? - Co jako?
- Posunulo se to. Zkusím to. - Jasone. Cože?
Najdu cestu ven.
Tak dost. Hej.
Jo, je to hlubší.
Podívej se na mě, Jasone.
- Poslouchej mě. - Ne, už dost.
- Říkalas, že se dům propadá, ne? - Dost.
- Přestaň na chvilku. - Možná se posunulo i něco jiného.
- Jako ty praskliny v komíně. - Dýchej.
Musím to zkusit najít. Najdu to.
Co chceš najít?
- Vidíš? - Co mám vidět?
Vidíš? Půjdu podle praskliny.
- To je cesta ven. - Ne.
Musíme jít podle těch prasklin. Zjistím, kam vedou.
Co to děláš? Přestaň.
- Přestaň, Jasone! - Já to dokážu!
Nech mě to zkusit!
Musím!
To už stačí!
- Musíš… - Ne!
Dost!
Prošlo to.
Běžte dál!
Pomozte mi.
Hele.
- Kam to vede? - Do hlavního kanalizačního potrubí.
Je tím propojená celá čtvrť.
Richardsonovi.
Je to zubař.
- Má antibiotika. - Jo.
- Musím tam vlézt. - Jsi moc velký.
- Rozšířím to. - Jasone, ta trubka je z kovu.
- Musím… - Není na to čas.
Není čas. Já se tam vejdu už teď.
Ne, to ne.
Tohle je na mně.
Je to na mně.
Zkouška, zkouška.
Slyším.
Víš, co mě napadlo?
Měl jsem jako manželský slib říct, že moje žena nikdy nepoleze do záchodu.
Na to už je trošku pozdě, ne?
Buď prosím opatrná.
Budu.
A přinesu léky pro naše děťátko.
Tak jo.
Tak běž.
Můžu.
Ann, vidíš něco?
Nic.
Půjdu dál.
Počkat.
- Jedna cihla se hýbe. Půjde to. - Ann, radši se vrať.
- Mami? - Ann?
- Bože. - Mami, slyšíš mě?
To ne.
Mami! Vrať se!
Ann!
Tati! Pojď sem! Honem!
Dělej, tati, pojď sem!
Podívej. Honem!
- Podívej. Zvládla to. - Haló. Slyšíte mě? Haló?
Hej, slyšíte mě?
- Jo. - Mami, jsi v pořádku?
Jo, nic mi není.
Paní Richardsonová.
To přišel příliv?
Jako by ten dům byl celé roky zatopený.
Došel nám čas.
Mami, začíná pršet.
Ann, prší.
Ann, najdi to a vypadni odtamtud!
- Hned! - Bez toho nejdu.
Je pozdě, Ann. Začalo pršet.
Počkat.
Pan Richardson?
- Jo! - Co?
- Jo. - Co je?
Bezva.
Klindamycin.
- Azitromycin. - Co to je?
Antibiotika.
- Tetracyklin. Penicilin. - Jo! Léky!
Utíkej, Ann! Uteč!
- Podívejte! - Vypadni odtamtud!
- Dělej! No tak! - Běž!
- Mám je! - Běž! Zmiz odtamtud!
Jsem tady dole.
Jasone! Hoďte mi provaz!
Na, chytni se!
Bacha!
Je to na tobě.
Tumáš. Otevři pusu. Na.
Máme léky, jo?
Otevři pusu a spolkni to. Ještě vodu.
Dobře. Tak.
Měly by zabrat rychle.
Bude to dobrý.
Hodná holka. Tak.
Tak jo.
Ann, kde je ta pistole?
O tu jsem přišla.
Teď to po nás půjde.
Ale neví, kolik nás tady je.
Vezmi děti na půdu a schovejte se tam.
Já tady zůstanu.
A Ann…
ať uslyšíte cokoli, tak prosím tě nevycházejte, dokud bude pršet.
- Vzdáváš to. - Dělám pravý opak.
Vy budete žít. Vy všichni.
A budete žít i pro mě.
Tohle není žití, ale jenom přežívání.
Tohle už nestačí.
Víme, že ty dveře můžou otevřít.
A když můžou dovnitř, my můžeme ven.
- Můžeme s nima bojovat, když bude třeba. - To nejde.
Nevíš, o čem mluvíš.
Pokud existuje sebemenší šance na útěk, tak já ji hodlám využít.
Má pravdu.
Naše rodina se při té snaze přežít rozpadá.
Tady už nás žádný život nečeká.
Musíme to zkusit.
Musíme utéct. Za každou cenu.
Tak jo. Půjdeme do toho společně a využijeme, co máme.
A co máme?
Náš dům.
Odkryjte okna. Už se nebudeme schovávat.
Pustíme je sem.
Uděláme cokoli, abychom se odsud dostali.
Ahoj. Můžeš to vzít?
Teď chytíme do pasti my je.
Grahame, ty to stvoření budeš sledovat. Ruth, ty nahodíš udici.
Ann, ty ho nalákáš ke mně a já zaseknu háček.
Přitáhneme ho a utečeme.
Uvěznili nás tady a mysleli si, že nás to zabije.
Dnešek je náš poslední den v tomhle domě.
Jdeme rybařit.
Opatrně.
Ruth!
- Jsi v pořádku? - Jo!
Grahame!
Kde je táta?
Jasone!
Jsem v pořádku!
Je tady!
Odkud jde?
Je pryč.
No tak.
Už je uvnitř!
Mami, schovej se! Je v domě!
Tati! Míří k tobě!
Tak kde jsi?
Nemůžu zamířit!
Ann! Zapal to!
Zapal to, dělej!
Vrací se!
A máme tě!
Tati!
- Tati! - Ne!
- Jasone! - Tati!
Jasone!
Musíme pryč! Honem!
Tati, dělej!
Honem, jdeme!
Voda stoupá moc rychle. Musíme se dostat na půdu.
Kde je harpuna?
Minul jsem. Je v kuchyni.
Kašleme na ni. Pojďte.
Já pro ni dojdu!
Sejdeme se nahoře.
Běž.
Honem!
- Dělejte! - Běžte!
Honem! Běž!
- Rychle! - Utíkejte!
Dělej!
Ruth, zkus okno. Tati!
No tak!
- Honem! - Háček!
Tak honem!
Jsem v pořádku.
Už není kam jít.
- Nabij to. Rychle. - Dobře.
Hotovo.
- Ruth, nahoď udici! - Musíme najít tu akrobatickou šálu.
Není tam vidět!
Držte se u sebe!
Pořádně se nadechněte!
Neudržím se!
Grahame!
Běžte, rychle!
Otevři ty dveře, nebo tě vykuchám!
Jasone, dům se bortí!
Pusť nás ven!
Nejdou otevřít!
Otevři ty dveře!
Tati, přestaň!
Když to zabiješ, nikdy se ven nedostaneme!
Já to říkala. Ale ta, kterou jsem viděla, vypadala mile.
- Milé to není. - Asi nám chtěla něco říct.
- Jsou tu doma. - Ne, je to náš domov.
Mám jediný úkol, a sice udržet vás naživu.
- Ten problém nemáš řešit jen ty. - Žijeme, protože za nás bojuju.
Tys koupil pistoli?
- A co uděláme až se ta věc vrátí? - Nevím! Mám to zastřelit?
Ne! Nezabíjej ji.
Mami, tati?
Držte se u sebe!
Ruth!
Stůj!
Všichni si pamatují, kde byli v ten den, kdy déšť ustal.
Bylo to úterý. Krátce před příchodem léta.
Poprvé za celé roky má rodina ucítila naději.
NA JEDNÉ VLNĚ
Nakonec nás osvobodilo milosrdenství.
My jsme ho projevili jim a oni nám.
Už jsme je nikdy neviděli, ale myslíme, že tam někde pořád jsou.
Je to přece i jejich domov.
Tak kam?
Napni hlavní plachtu!
S rodiči a bratrem jsme vypluli hledat nový domov.
Mnoho let jsme si připadali sami.
Po dešti jsme už věděli, že tomu tak být nemusí.
Slyší mě někdo?
Přežil ještě někdo?
1. DEN
Haló?
Překlad titulků: Vojtěch Ulrich