Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
‫- כמה לא ראוי‬ ‫לכנות את כוכב הלכת הזה "ארץ" -‬
‫- כשהוא בבירור ים -‬
‫- ארתור סי. קלארק -‬
‫- מזח דיג ציבורי‬ ‫מזח 21 -‬
‫אתה הדג הראשון שתפסתי מזה ימים,‬ ‫אבל אתה קטן מדי.‬
‫ואו, תראה מה מגיע.‬
‫זה נראה רע.‬
‫כן, לגמרי.‬
‫כדאי שאחזור הביתה לפני שזה יגיע.‬
‫נתראה מחר.‬ ‫-להתראות.‬
‫כולם זוכרים איפה הם היו‬ ‫ביום שבו הגיע הגשם.‬
‫זה היה יום ראשון, לא ממש חורף.‬
‫התחזית הבטיחה יום שמש.‬
‫נראה שמערכת הלחץ הנמוך הזו מול החוף‬
‫שינתה כיוון ומתקרבת במהירות.‬
‫צפו לממטרי גשם כבדים ברחבי העיר היום,‬
‫עם משבי רוח של עד 50 קמ"ש,‬
‫וחשש להצפות קלות בחוף וגלים גבוהים.‬
‫אנחנו חודש לפני החגים,‬
‫ואפשר רק לקוות,‬ ‫שהמהפך המפתיע הזה במזג האוויר…‬
‫אנשים המשיכו בשגרת הבוקר שלהם.‬
‫מוכן?‬ ‫-כן, בואי נתחיל.‬
‫גרנו קרוב זה לזה באותה תקופה…‬
‫טוב, ביי.‬
‫…אבל היה קל להרגיש לבד.‬
‫חבר'ה, בואו. עומד לרדת גשם.‬
‫כן, בואו ניכנס.‬
‫ביום שבו הגיע הגשם,‬
‫למדנו שאנחנו לא לבד.‬
‫דצמבר האחרון היה‬ ‫החם ביותר אי פעם במערב וושינגטון,‬
‫אז תמשיכו לעקוב אחרי העדכונים.‬
‫נו, באמת.‬
‫ולמדנו עד כמה רחוק אנשים מוכנים ללכת‬
‫כדי לשמור על הבית שלהם.‬
‫- הבית האחרון -‬
‫- הקש קוד -‬
‫- רשות המסים‬ ‫דרוש מענה דחוף -‬
‫היי, איפה כולם?‬
‫איפה כולם?‬
‫הנה הזקן החמוד שלי.‬
‫בוקר טוב.‬
‫אני לא מאמינה שהילדים לא העירו אותי.‬ ‫-לא הבנתי למה שקט כל כך.‬
‫דגת לנו ארוחת בוקר?‬
‫בהחלט. יופי של שלל הבוקר.‬
‫הדייג הכי טוב בעולם.‬
‫אני יודע.‬ ‫-תודה.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫תתעוררו!‬ ‫-דונאטס!‬
‫ואו!‬ ‫-דונאטס!‬
‫אפשר להכין בייקון?‬ ‫-ואו!‬
‫פשוט תירגעו. די… נו באמת.‬ ‫-בייקון!‬
‫תשאירו משהו גם לנו, בבקשה?‬ ‫-חיות פרא.‬
‫לגמרי חיות פרא.‬ ‫-תדליקו!‬
‫בסדר.‬ ‫-תפעילו כבר.‬
‫הרגע נתתי לקאסידי את התרופות שלו,‬ ‫אז אל תיתן לו בייקון.‬
‫מגיע לך יותר ממה שמגיע להם.‬
‫- לא מחובר לאינטרנט -‬
‫אבא, הסטרימינג הפסיק לעבוד.‬
‫אני לא יודע.‬
‫אני חושב שהבית הזה מתפרק.‬ ‫-אני מוכנה לעבור מתי שתרצה.‬
‫עוד כמה כרטיסי לוטו, ונוכל לצאת מכאן.‬
‫היי.‬
‫אתה יודע שאני צוחקת, נכון?‬
‫האחריות הזאת לא רק עליך.‬
‫דרך אגב, האיש מגיע מחר‬ ‫כדי לבדוק את הסדקים בארובה.‬
‫זה חדש.‬ ‫-מה?‬
‫הוא טוען שהיסודות שלנו שוקעים.‬
‫הדבר היחיד שמחזיק את הבית הזה זו הארובה.‬
‫יהיה מבאס אם הבית יקרוס עלינו בזמן שנישן.‬
‫אתה עדיין רוצה לקנות עץ חג מולד?‬
‫יורד גשם בחוץ.‬ ‫-בחייך.‬
‫רגע. אבא, באמת. הבטחת. בבקשה.‬
‫אני לא הבטחתי. את הבטחת.‬ ‫-אבא!‬
‫הבטחת.‬ ‫-אבא!‬
‫מי הבטיח לכם?‬ ‫-אתה!‬
‫כן, בואו נלך.‬ ‫-קדימה.‬
‫בואו נקנה עץ.‬
‫קדימה!‬ ‫-אני רוצה לבחור!‬
‫תעזור לי לנעול נעליים.‬ ‫-את יודעת לנעול נעליים לבד.‬
‫אסור קורקינט בתוך הבית.‬
‫קדימה, אימא! בואי!‬
‫תמיד לוקח לה שעות.‬ ‫-אז למה אתה מופתע?‬
‫תעזור לאחותך לנעול נעליים. לכו לחכות ברכב.‬
‫אן! קדימה!‬
‫אל תלחיץ אותי.‬ ‫-אני לא.‬
‫אני מתחבא מהילדים שלנו.‬
‫ברצינות, מתי נוכל להפסיק את הקטע עם העץ?‬
‫זה חג המולד, הורס שמחות שכמוך.‬
‫טוב, מה עשית?‬
‫תפתחי את הנעילה, טיפשה.‬
‫פתחתי, טיפש!‬ ‫-תשתקי!‬
‫תפסיקו לריב! שניכם טיפשים.‬
‫זה לא נפתח בגלל גרהאם.‬
‫אל תאשימי אותי. זאת את.‬ ‫-ברור שעשית משהו.‬
‫לא עשיתי. למה את מאשימה אותי כל הזמן?‬
‫הכול באשמתך.‬
‫בגלל זה אוהבים אותי יותר. אתה עושה צרות.‬
‫תשתקי. את כזאת תינוקת.‬ ‫-אני לא תינוקת.‬
‫אני בת שמונה.‬
‫מה עשיתם?‬
‫כלום!‬ ‫-כלום!‬
‫שקט, קאס.‬
‫טוב, קאס, שקט.‬
‫חבר'ה. למה אתם לא במכונית?‬
‫הדלת לא נפתחת.‬ ‫-אי אפשר לצאת.‬
‫ניסינו כל דלת. שום דבר לא נפתח.‬
‫חבר'ה.‬ ‫-אני אנסה את החלונות בחדר שלי.‬
‫טוב.‬
‫זה מגוחך.‬
‫כן. זו מתיחה. בני נוער.‬
‫הם שמו דבק על כל הדלתות והחלונות, נכון?‬
‫זאת לא מתיחה.‬
‫שקט, קאס.‬
‫אבל אין לי קליטה.‬
‫מנותק. אין רשת אלחוטית.‬
‫ניתקת וחיברת מחדש את הראוטר?‬
‫שילמת את החשבון?‬ ‫-כן.‬
‫קאס, שקט.‬
‫יש לך קליטה עכשיו?‬
‫לא, כלום.‬ ‫-אימא, אבא.‬
‫ניסיתי לפתוח את החלונות בחדר שלי.‬ ‫זה כאילו אטמו אותם בדבק.‬
‫כל החלונות תקועים.‬
‫קאס! שתוק!‬ ‫-אולי ננסה לצאת… גרהאם, תשתוק!‬
‫אבא! אתה בסדר?‬ ‫-אבא. אתה בסדר?‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫כן, אני בסדר.‬
‫אני בסדר.‬
‫טוב.‬
‫מה קורה… אבא!‬
‫אני לא מבינה.‬ ‫-תתרחקו.‬
‫למה? רגע. על מה אתה מדבר?‬ ‫-אבא!‬
‫לא!‬ ‫-תתרחקו! אני אטפל בזה.‬
‫ג'ייסון, לא!‬
‫תפסיק!‬ ‫-אימא!‬
‫תפסיק!‬ ‫-אבא!‬
‫אימא.‬
‫אבא.‬
‫ילדים.‬
‫אבא, תראה!‬
‫אלוהים.‬ ‫-זה לא רק אנחנו.‬
‫אנחנו לא יכולים לצאת.‬ ‫-תראו, מישהי באה.‬
‫כן.‬
‫זאת, איך קוראים לה, השכנה ממול.‬
‫אשתו של גרג.‬ ‫-איך שלא קוראים לה.‬
‫סוזן. תסמנו לה.‬ ‫-סוזן!‬
‫סוזן, תזעיקי עזרה!‬
‫אנחנו תקועים פה! תזעיקי עזרה!‬
‫גם הוא לא מצליח לצאת.‬ ‫-אני תכף חוזרת.‬
‫טוב. יופי. היא תזעיק עזרה.‬
‫היא תלך להזעיק עזרה.‬ ‫-כן.‬
‫יופי. הכול בסדר.‬
‫אז אנחנו בסדר.‬ ‫-טוב. כן. אני יודע.‬
‫זה…‬
‫זה בסדר.‬
‫כן, זה בסדר. כן.‬
‫טוב, חבר'ה, בואו נראה מה קורה עם השכנים.‬
‫אתה מכיר את כל השכנים?‬ ‫-פחות או יותר.‬
‫משפחת ריצ'רדסון גרה ממול.‬ ‫יש להם שלושה נכדים.‬
‫נדמה לי שמקס רופא שיניים.‬ ‫-כן.‬
‫זה מה-שמו.‬
‫ילד האופניים.‬
‫ילד האופניים?‬ ‫-ילד האופניים?‬
‫אחד מאלה שלובשים את כל הציוד המטופש הזה.‬
‫זה גרג. אשתו רצה להזעיק עזרה.‬
‫למה היא עוד לא חזרה?‬
‫אל תדאג. היא בטח תחזור עם המשטרה בקרוב.‬
‫ויש גם את החטטן ההוא.‬
‫איך קוראים לו?‬ ‫-אלוהים.‬
‫יש מישהו שאתה יודע איך קוראים לו?‬
‫כן, האישה המעצבנת עם הכלב.‬
‫מי עוד?‬
‫אה, כן. בואו לא נשכח את הטמבל עם הסירה.‬
‫מה השם שלה?‬
‫"נצל את הים"?‬
‫איזה טמבל.‬
‫כל הכבוד.‬
‫אן.‬ ‫-מה?‬
‫"זה היה סטוץ. חחח."‬
‫אוי לא!‬
‫מה זה סטוץ?‬
‫זו מסיבת פיג'מות למבוגרים.‬
‫מה ההבדל בין מסיבת פיג'מות למבוגרים‬
‫לבין מסיבת פיג'מות רגילה?‬
‫טוב, במסיבת פיג'מות למבוגרים…‬
‫אפשר לאכול כמה ממתקים שרוצים.‬ ‫-זה נשמע כיף.‬
‫כנראה. אני לא יודע.‬
‫"הממשלה?"‬
‫היי!‬
‫זה לקח הרבה זמן.‬
‫לא נכון.‬
‫"אולי. אבל למה?"‬
‫"כדי להגן עלינו?"‬
‫תראו. לטמבל עם הסירה יש שלט.‬
‫- חייזירם -‬
‫ככה מאייתים חייזרים?‬
‫לא, מתוקה, זו טעות.‬
‫למה שחייזרים ינעלו אותנו בבתים שלנו?‬
‫הם לא היו עושים זאת.‬
‫- זה רק אנחנו? כל העיר? -‬
‫"כל העולם?"‬
‫טוב, חבר'ה, תסתכלו עליי. אנחנו מוגנים.‬
‫אנחנו בבית שלנו.‬
‫יש לנו כל מה שאנחנו צריכים כאן,‬ ‫אבל הכי חשוב, יש לנו זה את זה.‬
‫אפשר לקבל דונאט?‬
‫לא, תאכלי את הספגטי.‬
‫אבל אני באכילה רגשית.‬
‫מאיפה את מכירה את המושג הזה, רות?‬
‫גרהאם.‬
‫אם אתם מסתדרים שם בפנים, אני אסתדר כאן.‬
‫אתה חושב שהאישה שרצה מצאה עזרה?‬
‫מישהו יבוא. אני מבטיח.‬
‫אני חושבת שזה היה הגשם.‬
‫הגשם עשה את זה.‬
‫לא, מותק, זה רק גשם.‬
‫יהיה בסדר. אני מבטיח.‬
‫הגשם נראה שונה היום.‬
‫אני מנסה לשמור על קור רוח בשביל הילדים.‬
‫אבל מה לעזאזל הולך פה, ג'ייסון?‬ ‫איך זה הגיוני? באמת.‬
‫אני לא יודע.‬
‫אלוהים. ההורים שלי.‬
‫הם בטח מתחרפנים עכשיו.‬
‫משפחת ריצ'רדסון מעבר לרחוב?‬
‫הם בסדר, נכון?‬
‫אני בטוח שגם ההורים שלך בסדר.‬
‫אתה צודק.‬
‫אני צריך להראות לך משהו.‬
‫זה אקדח?‬
‫ג'ייסון, אתה לא יכול‬ ‫לקנות אקדח ולא לספר לי.‬
‫התכוונתי לספר לך.‬ ‫-ומה עם הילדים?‬
‫אני יודע.‬
‫טוב, יש לי סיוט לאחרונה.‬
‫איזה סיוט?‬
‫התעוררתי לפני כמה שבועות, והרגשתי משהו.‬
‫פשוט… הרגשתי שאנחנו לא מוגנים.‬
‫אתה מרגיש מוגן עכשיו?‬
‫אני מצטער.‬ ‫-בסדר.‬
‫בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫תלמד אותי איך משתמשים בדבר הטיפשי הזה‬ ‫לפני שתחזיר אותו למקום.‬
‫נו, באמת.‬
‫נו.‬
‫כל הכבוד, אידיוט.‬
‫מה זה, לעזאזל?‬
‫היי.‬
‫אני לא מצליח לפרוץ את זה.‬
‫הגשם יוצר איזשהו מחסום סביב הבית.‬
‫זה קורה גם למטה.‬
‫מי עושה את זה?‬
‫אני לא יודע, אבל הם כלאו אותנו.‬
‫יש סיכוי שנצטרך לדאוג שייגמר לנו האוויר?‬
‫בדקתי גם את זה.‬
‫יש כניסת אוויר.‬
‫טוב. אז נחכה עד שהגשם ייפסק.‬
‫בוא למיטה.‬
‫אן.‬
‫מה שכלא אותנו פה הוא לא…‬
‫מעשה ידי אדם.‬
‫תסתיר את זה מהילדים, בבקשה.‬
‫- יום 2 -‬
‫כבר ניסיתי את זה.‬
‫שניכם נראים ממש רגועים.‬
‫אנחנו לא יכולים‬ ‫לעשות שום דבר בקשר לזה, נכון?‬
‫אתם ההורים. אתם תמצאו פתרון.‬
‫יופי. תזיז את זה קצת. כן.‬
‫טוב. הגיע הזמן‬ ‫שתתחילו ללמוד מהי מוזיקה טובה.‬
‫אתה אומר לי שזו מוזיקה טובה?‬
‫כן. הקלסיקות.‬
‫אה, יש לנו מכשיר די-וי-די.‬
‫נראה לי שיש רק שני סרטים פה.‬
‫אוקיי, אז עכשיו אימא שלכם‬ ‫תדבר איתכם על מטלות.‬
‫זו לא חופשה. אנחנו ננהל פה שגרה.‬
‫תסדרו את המיטות בבוקר.‬ ‫תתלבשו כרגיל כל יום. תצחצחו שיניים.‬
‫צריך להתמקד בדברים החיוניים.‬
‫אם נחלק את האוכל בחוכמה,‬ ‫אין שום סיבה שהוא לא יספיק לחודשיים.‬
‫זה אוכל?‬ ‫-כן.‬
‫אני חושבת שזה ממש ישן.‬
‫אולי אפילו יותר זמן.‬
‫כן, נאכל אותם אחרונים.‬
‫כרגע, עדיין יש לנו חשמל, יש לנו מים,‬
‫יש לנו גז,‬ ‫אבל אי אפשר לדעת כמה זמן כל זה יימשך.‬
‫אז אנחנו חייבים להתחיל‬ ‫להתייחס למים ולחשמל כמותרות‬
‫שאנחנו עלולים לאבד בכל רגע.‬
‫המצב הזה זמני, ואנחנו נעבור אותו.‬
‫אימא שלכם ואני נשמור עליכם. אני מבטיח.‬
‫צוות דלגאדו בספירה לשלוש.‬
‫זה מיותר.‬ ‫-פשוט תעשה את זה.‬
‫אחת, שתיים, שלוש.‬
‫צוות דלגאדו!‬ ‫-צוות דלגאדו!‬
‫אפשר דונאט עכשיו?‬ ‫-לא.‬
‫קאס.‬
‫בחיי.‬
‫אני לא יכול לפתוח את הדלת הזאת, בסדר?‬ ‫אני ממש מצטער.‬
‫תבחר איזה מקום שתרצה.‬
‫אני אנקה אחריך.‬
‫- יום 4 -‬
‫רו…‬
‫מה אמרתי?‬
‫אנחנו מתנהגים כאילו אנחנו בבית ספר‬ ‫בזמן שעות הלימודים.‬
‫כבר סיימתי את הפרק הזה.‬
‫תעשה אותו שוב.‬ ‫-מה הטעם?‬
‫זה אולי נשמע כמו בזבוז זמן עכשיו, גרהאם,‬ ‫אבל אתה…‬
‫אתה צודק. בזבוז זמן מוחלט.‬
‫טוב.‬
‫רוצים ללמוד משהו אמיתי?‬
‫משהו שתוכלו באמת להשתמש בו?‬ ‫-כן.‬
‫בואו.‬
‫אתם מוכנים?‬
‫היום תלמדו איך מנקים דג.‬
‫מן הסתם, אין לנו דגים,‬
‫אבל רות שלנו הסכימה בטובה‬
‫לתרום שלוש מבובות הפרווה שלה לצורך השיעור.‬
‫בבקשה.‬ ‫-על לא דבר.‬
‫תודה רבה. עכשיו, מה החוקים לגבי סכינים?‬
‫לא לחתוך לעצמנו אצבעות.‬
‫לא לדקור את אחיך.‬ ‫-מה?‬
‫לא לדקור אף אחד.‬
‫טוב, אז הדבר הראשון שתעשו‬
‫זה לחתוך את הראש ואת הזנב.‬
‫את החלקים האלה לא אוכלים.‬
‫אחרי שהורדנו את הראש, תוכלו למצוא‬
‫פתח מאוד שימושי כאן, בתחתית הגרון.‬
‫משם נתחיל את החיתוך שלנו.‬
‫זה יבטיח שלא נקרע שום איבר‬
‫שעלול לזהם לנו את הבשר.‬
‫תחתכו לאורך האמצע ככה,‬ ‫ואז תתחילו לרוקן את הקרביים.‬
‫אם זה היה דג אמיתי,‬ ‫היינו שוטפים אותו במים.‬
‫אפשר להשתמש בברז,‬ ‫או אפילו יותר טוב, לשטוף אותו באוקיינוס.‬
‫איך אתה יודע כל כך הרבה על דגים?‬
‫כי אני אוהב את הים,‬
‫והייתה לי סירת דיג משלי.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫איפה היא?‬ ‫-מכרתי אותה.‬
‫למה?‬ ‫-כי ילדים זה עסק יקר.‬
‫אבא.‬
‫תפתחו את הדג. שם תמצאו את הפילה.‬
‫זה החלק שאנחנו אוכלים.‬
‫מה אתם עושים?‬
‫מנקים דגים.‬
‫שלי היא בת ים.‬
‫אני רואה.‬
‫אז הגענו לשלב‬ ‫שבו נותנים לילדים לשחק עם סכינים.‬
‫הם לומדים.‬ ‫-כן.‬
‫אנחנו נזהרים, אימא.‬
‫ואנחנו נהנים.‬ ‫-נהנים.‬
‫"אני רוצה לדעת כמה רחוק זה התפשט."‬
‫- גם אני -‬
‫תוכלו לשאול שכנים רחוקים יותר?‬
‫- כמו טלפון שבור -‬
‫בדיוק, כמו משחק טלפון שבור.‬
‫- כן! -‬
‫- שבוע 1 -‬
‫אז, מתי בדרך כלל מתחילים לשתות פה?‬
‫אה, 23:00?‬
‫יותר נכון 22:30.‬
‫אוי לא. זה קורה כבר זמן מה.‬
‫זה מלהיב.‬
‫לא.‬
‫רגע! לא, אל תזרוק את זה.‬
‫מה את עושה?‬ ‫-שומרת את זה.‬
‫אה.‬ ‫-כן.‬
‫זה הולך לכאן, ככה.‬
‫מניחים את זה כאן.‬
‫ואחרי הייבוש, יהיו לנו זרעי עגבנייה.‬
‫מה?‬ ‫-אני אוהב אותך.‬
‫אני יודעת, כי אני מדהימה.‬
‫זה נכון.‬
‫"חמישה רחובות. אצל כולם זה ככה."‬
‫תודה, מקס.‬
‫"מה שלומכם?"‬
‫בינתיים בסדר. ואתם?‬
‫- בינתיים בסדר. אתם? -‬
‫"שורדים."‬
‫"במה אתה עוסק, ג'ייסון?"‬
‫אני מהנדס, מקס.‬
‫כרגע מובטל.‬
‫- רופא שיניים לילדים, בפנסיה‬ ‫לילדים שלך יש חורים? -‬
‫כן, לילדים שלי יש חורים.‬
‫אתה יכול לבוא לסתום אותם?‬
‫"יש לכם אוכל?"‬
‫מספיק לעת עתה.‬
‫לך?‬
‫- לא! -‬
‫טוב.‬
‫- שבוע 2 -‬
‫- אנשי הגשם היו פה‬ ‫תקופה מפחידה מאוד -‬
‫לא מציירים על החלונות, רות.‬
‫כן.‬
‫היי!‬
‫את.‬ ‫-אוי ואבוי.‬
‫אימא? את יכולה לגשת?‬
‫לא, זה התור שלך, גברת.‬
‫אני חייבת?‬
‫את חייבת.‬ ‫-כן, את חייבת.‬
‫קדימה.‬
‫שימי את הרגל כאן.‬
‫נו, קדימה!‬
‫קדימה.‬
‫בלי קורקינט בבית. בחייך, אני…‬
‫זה נמשך כל הדרך מכאן, ואז זה עובר ל…‬
‫שלוש, ארבע, חמש.‬
‫אונו. ניצחתי!‬ ‫-שני קלפים זהים?‬
‫- קישוטי חג המולד -‬
‫- אזהרת ניתוק‬ ‫התראה אחרונה -‬
‫- אנני -‬
‫טוב, מוכנים? אחת, שתיים, שלוש.‬
‫העץ המושלם!‬
‫חבר'ה, תראו. שכנים.‬
‫זה יפה כל כך.‬
‫חג המולד.‬
‫- חודש 1 -‬
‫היא חזרה.‬
‫מי חזרה?‬
‫המהלכת בגשם.‬
‫את כזאת טיפשה.‬
‫היא מבקרת כשיורד גשם.‬
‫אמרתי לך.‬
‫תסתמי.‬
‫זו…‬
‫זו בטח סתם חיה.‬
‫אין הרבה סלט בסלט הזה.‬
‫אם את לא רוצה, אני אוכל אותו.‬
‫יהיו לנו עוד ירקות בקרוב.‬ ‫לוקח להם זמן לגדול.‬
‫אפשר דגני בוקר רק הפעם?‬ ‫-לא.‬
‫זה מה שאוכלים. זה לא הזמן להיות בררנים.‬
‫אני לא רעבה.‬ ‫-גם אני לא.‬
‫אז אל תאכלו.‬
‫ראיתי מישהי בחוץ היום.‬
‫גם גרהאם ראה אותה.‬ ‫-זה הגשם. היא משקרת.‬
‫אני לא.‬ ‫-את כן.‬
‫אני לא!‬ ‫-תפסיקו.‬
‫לפעמים, אם בוהים מבעד לחלון מספיק זמן,‬
‫רואים דברים לא אמיתיים.‬
‫ראיתי אותה. אני חושבת שהיא מנסה לתקשר.‬
‫לא תקשרת עם אף אחד בחוץ‬ ‫כי כולם נעולים בתוך הבתים.‬
‫סליחה.‬
‫רו, סליחה שצעקתי,‬ ‫אבל עכשיו זה לא הזמן לסיפורים, בסדר?‬
‫טוב. אפשר לנסות להיות‬ ‫קצת יותר חיוביים הערב?‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫יש לי הפתעה. הכנתי לנו עוגיות חג המולד.‬
‫נגמר הסוכר, אז נאלצתי לאלתר.‬
‫הן בטח ממש מגעילות.‬
‫תודה. אני בטוח שהן טעימות מאוד.‬
‫תודה.‬ ‫-אין בעד מה.‬
‫תודה.‬ ‫-רוצה עוד אחת?‬
‫לא נראה לי.‬
‫אלוהים! איזה חג מולד מוזר.‬
‫כן, אנחנו לא גורמים להם טראומה, נכון?‬
‫זה ישאיר להם צלקת לכל החיים.‬
‫אנחנו עושים את המיטב שאנחנו יכולים בשבילם.‬
‫וזה מה שהם יזכרו.‬ ‫-כן.‬
‫זה יהיה זיכרון רחוק יום אחד,‬ ‫והילדים שלנו חסינים מאוד.‬
‫בא לך להתמסטל ולצפות ב"אייר פורס 1"?‬
‫סליחה, מה?‬
‫מצאתי ג'וינט בתחתית מגירת הסקס שלנו.‬
‫יש לנו מגירת סקס?‬
‫המקום שבו אנחנו מחביאים את חומר הסיכה‬ ‫והצעצועים שקנינו פעם ליום האהבה?‬
‫כן. מתברר שיש לנו מגירת סקס.‬ ‫-כן.‬
‫תנפנף. תעיף את זה לארובה.‬
‫שמעת את זה?‬ ‫-התגנבנו פנימה.‬
‫"אעשה הכול כדי להציל את המשפחה שלי."‬
‫"אל תבקש ממני משהו שאני לא יכול לתת."‬
‫אפשר לא לצטט מתוך הסרט לפני שהוא מתחיל?‬ ‫אתה יודע שאני שונאת את זה.‬
‫כן.‬
‫"תסתלק מהמטוס שלי!"‬
‫למה אתה מכיר את הסרט הזה?‬
‫זה… זאת קלסיקה, אן.‬
‫או שנוכל לצפות ב"אנני" אם את רוצה.‬
‫לא!‬
‫לא. בבקשה, לא.‬ ‫-טוב.‬
‫אני צריכה לילה אחד‬ ‫בלי לשמוע את השירים האלה.‬
‫אז הולכים על "אייר פורס 1".‬
‫כל כך הרבה כוכבים.‬
‫השמיים מתבהרים מהר מאוד‬ ‫כשאף אחד לא משתמש בעולם.‬
‫כן, אין מטוסים,‬
‫אין מסוקים, אין זיהום.‬
‫לא צריך לדאוג לתשלום המשכנתה החודש.‬
‫כן. בהחלט.‬
‫זה הכי קרוב לערב רומנטי שנחווה בזמן הקרוב.‬
‫אתה אוהב את זה.‬
‫כן, אני מת על זה.‬
‫לא, זה.‬
‫זה.‬
‫זה כאילו שאתה, באופן מוזר,‬ ‫מאושר יותר כאן איתנו.‬
‫באופן מוזר,‬
‫זה נכון.‬
‫ממש… ממש קצת.‬
‫אין מצב!‬
‫ואו.‬
‫בחיי.‬
‫היא יפהפייה.‬
‫ילדה גדולה.‬
‫בהצלחה שם בחוץ.‬
‫זה העולם שלה עכשיו.‬
‫אנחנו כבר לא אלה שמנווטים את הספינה.‬
‫אימא! אבא! בואו מהר!‬
‫סנטה בא!‬
‫מה קיבלת?‬ ‫-חצי תפוח.‬
‫חצי תפוח?‬
‫יש לי כבר כזה.‬
‫קיווינו שתשכח.‬
‫מה זה?‬
‫אולי תשתמשי בזה כדי לשחק במספרה.‬
‫תודה.‬ ‫-טוב.‬
‫זה לשניכם. ואו!‬
‫ספרי פסנתר?‬
‫כן, את יודעת, הפסנתר שסבתא קנתה לך,‬
‫שסתם עומד וצובר אבק.‬
‫אבל אני לא רוצה לנגן בפסנתר.‬ ‫-טוב.‬
‫גרהאם?‬ ‫-לא.‬
‫ניסינו.‬ ‫-מעולה.‬
‫כן. גריי, תמצא מתנה לאימא.‬
‫מה? מה הבאתם לי?‬
‫חבר'ה, תודה.‬
‫העגבנייה הראשונה שלך.‬
‫הם ראו אותה צומחת במטבח ורצו להפתיע אותך.‬
‫את גידלת אותה, אימא.‬ ‫-אלוהים.‬
‫זה מתוק כל כך.‬
‫כדאי לחתוך אותה כדי שנוכל לאכול אותה יחד?‬
‫את יכולה לאכול את כולה בעצמך.‬ ‫-כן, תאכלי את העגבנייה שלך.‬
‫היא ממש טעימה.‬
‫אני בוכה.‬ ‫-כן.‬
‫אימא! הגברת הזקנה צריכה עזרה!‬
‫גברת ריצ'רדסון. קח אותם לחדר המשפחה.‬
‫מה קורה? אבא!‬ ‫-בואו.‬
‫אבא! לא!‬ ‫-בואו. קדימה. זוזו.‬
‫היא תהיה בסדר?‬
‫לא, מתוקה. היא לא הייתה בסדר.‬
‫חג המולד נגמר כבר?‬
‫כן.‬
‫אלה האחרונים.‬
‫סליחה, קאס.‬
‫פשוט תחזיק מעמד בשבילי.‬
‫"גשם, גשם, לך מכאן‬
‫"תחזור ביום אחר"‬
‫אל תדאג, קאס.‬
‫"גשם, גשם, לך…"‬
‫תעזרי לי!‬
‫מה?‬
‫יש מישהי בחוץ. הנה היא!‬
‫מה קרה?‬ ‫-אל תתקרבי לחלון.‬
‫למה?‬
‫ראיתי אותם!‬
‫אימא! אבא!‬
‫מי זאת?‬ ‫-הם מתים.‬
‫זו השכנה.‬ ‫-תנו לי להיכנס!‬
‫הם מתים. כולם מתים.‬
‫אל תתנו להם לראות אתכם!‬
‫זה נגמר. הם כאן ואף אחד לא יבוא לעזור.‬
‫סוזן.‬ ‫-אף אחד לא יבוא לעזור!‬
‫אנחנו לא יכולים לעזור לך. סליחה.‬ ‫-תעזרו לי!‬
‫אתם חייבים לעזור!‬
‫תתחבאו.‬
‫טוב, ישיבת משפחה. עכשיו.‬
‫אני לא יודע על מה אני מסתכל.‬ ‫-ניסיתי להגיד לך.‬
‫אבל זה שראיתי נראה נחמד.‬
‫לא כמו אלה מהלילה.‬
‫מה שזה לא יהיה שראינו שם,‬
‫מה שזה לא יהיה שמחזיק אותנו כאן,‬ ‫הוא לא נחמד.‬
‫תקשיבו לי.‬
‫אני לא אתן שיקרה לנו משהו רע.‬
‫אפשר לישון בחדר שלכם הלילה?‬
‫כן.‬
‫בואו נסתיר את כל סימני החיים שנראים מבחוץ.‬
‫אז נכסה את החלונות.‬ ‫-במיוחד כשיורד גשם.‬
‫מפלצות הן אמיתיות?‬
‫עכשיו הן אמיתיות.‬
‫זה לא עוזר, גרהאם.‬
‫בואו נירגע, בסדר?‬
‫בסדר, אימא.‬
‫לכי לישון.‬
‫מה נעשה?‬
‫נשרוד.‬
‫- אין תרופות -‬
‫קאסי? לא. תעזוב את זה, קאסי!‬
‫היי!‬
‫תוכלו לשחק עם קאסי אחר כך.‬
‫עכשיו נעשה קצת ספורט.‬
‫אימא, אבא רוצה שנעשה שיעור ספורט. שוב.‬
‫אבא!‬ ‫-אבא!‬
‫אני חושב שזה מכסה הארובה. הוא בטח נפל.‬
‫כן, אפשר לראות עד הסוף עכשיו.‬
‫אתה רואה את הסדקים? הם מתרחבים?‬
‫למה יש סדקים בארובה שלנו?‬
‫יש נזק מבני בבית שלנו.‬ ‫-זה אומר שהבית ייפול עלינו?‬
‫אני מקווה שלא.‬ ‫-לא.‬
‫חבר'ה, למי אכפת?‬
‫אולי נוכל לצאת דרך הארובה.‬
‫היא צרה מדי בחלק העליון.‬ ‫המשקל שלי יגרום לכל זה להתמוטט.‬
‫אז איך סנטה יורד בארובה?‬
‫חבר'ה, אני צוחקת. תנו לי לנסות לעלות.‬
‫אני הכי קלה,‬ ‫אז תוכלו להרים אותי עם הבדים שלי.‬
‫אני אהיה בסדר.‬
‫תדרוך על זה.‬
‫לאט ובזהירות, בסדר?‬
‫ביי, חבר'ה.‬ ‫-לא.‬
‫אלוהים.‬
‫טוב. זה לא מוצא חן בעיניי.‬
‫רגע, אני רואה את הסדקים!‬
‫אל תיגעי בהם. אל תיגעי בכלום.‬
‫צדקת, אבא. אני לא יכולה לעבור כאן.‬
‫אני אוריד אותך, בסדר?‬
‫רגע! אני רוצה לנסות משהו.‬
‫רק תיזהרי, בסדר?‬
‫זהירות! לאט.‬
‫היד שלי מחוץ לבית!‬
‫אימא, מזג האוויר משתנה.‬
‫אני מרגישה את האוויר והכול.‬
‫זה מספיק. תרדי. תורידו אותה.‬
‫בזהירות.‬ ‫-קדימה.‬
‫לאט. ככה.‬
‫כמעט שם.‬
‫אלוהים.‬
‫כל הכבוד. את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫ילדה אמיצה שלי. אני כל כך גאה בך.‬
‫מה קורה עם קאסידי?‬
‫לא.‬
‫אוי לא.‬
‫קאס.‬
‫לא, אל תזיז אותו.‬ ‫-סליחה, קאס.‬
‫קאס שלי.‬
‫זה הלב שלו.‬
‫נגמרו התרופות.‬
‫היו לו חיים טובים.‬
‫למה את אומרת את זה?‬ ‫-כי הוא ממש זקן, מותק.‬
‫לפעמים כשמזדקנים מאוד,‬ ‫עלולים להיות חולים מאוד.‬
‫קחי את הילדים בחזרה לחדר המשפחה.‬ ‫תדליקי את הטלוויזיה.‬
‫טוב, חבר'ה, קדימה.‬ ‫בואו נצפה ב"אנני" בחדר המשפחה.‬
‫אבל אימא, אני רוצה להישאר עם קאסידי.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫"אז תצטרכו להחזיק מעמד עד מחר‬ ‫לא משנה מה יקרה"‬
‫נכון שזה רועש. כסו את האוזניים. בואו נשיר.‬
‫"מחר, מחר‬
‫"אני אוהב אותך"‬
‫"אתה רק במרחק‬
‫"של יום"‬
‫עשית את הדבר הנכון.‬
‫כן.‬
‫יש לי בעיה עכשיו.‬
‫הוא לא יכול פשוט להישאר כאן.‬
‫האח.‬
‫כמו… שריפת גופה, אחרי שהילדים יירדמו.‬
‫כן, זו אפשרות.‬
‫יש גם את המקפיא.‬
‫אנחנו לא נעשה את זה.‬
‫אם המצב יחמיר, ממש יחמיר…‬
‫אולי נתחרט שלא דאגנו לאפשרות הזאת.‬
‫אני צריכה שאתה תטפל בזה.‬
‫ואני לא רוצה לדעת על זה שום דבר.‬
‫טוב. זה בסדר.‬
‫כן. כן, קדימה.‬
‫זה בסדר, אתה יכול לקחת את זה.‬
‫כן.‬
‫מה אם הטמבל צודק?‬
‫אולי הם באמת חייזרים.‬
‫חייזרים לא יכולים לשלוט בגשם.‬
‫אתה לא יכול לדעת את זה.‬
‫מה שהם לא יהיו…‬
‫אנחנו השבויים שלהם.‬
‫למה שהם ינעלו אותנו בפנים לנצח?‬
‫למה?‬
‫אולי כדי להעניש אותנו.‬
‫נראה שזה כל אור השמש שתקבלו היום.‬
‫גשם. בואו.‬ ‫-אני מטפלת בחדר המשפחה.‬
‫קדימה. אתם יודעים מה צריך לעשות.‬
‫קדימה, רו. בואי.‬
‫רות, בואי כבר.‬
‫היי, מה העניין?‬ ‫-מה?‬
‫מה הבעיה שלך?‬ ‫-די, בואי.‬
‫אל תעשי את זה.‬
‫די.‬ ‫-אל תעשי את זה.‬
‫טוב. קדימה.‬
‫הצמח שלי.‬
‫היי.‬ ‫-תעזבו אותי.‬
‫מה את עושה?‬
‫לא!‬
‫רק רציתי…‬
‫זה בסדר. היי, זה בסדר. הוא הלך.‬
‫הכול בסדר. עשית עבודה טובה.‬ ‫כולכם עשיתם עבודה טובה.‬
‫- שלושה חודשים -‬
‫אני עדיין רעבה.‬
‫אנחנו קוצבים מנות.‬ ‫-אבל אני צריכה לאכול.‬
‫גם אני.‬
‫הנה.‬
‫קחי את מה שנשאר לי.‬ ‫-לא!‬
‫אני רוצה יותר מזה.‬
‫רק הערב, בבקשה. מחר אחזור לגווע ברעב.‬
‫תפסיקי! תפסיקי מייד!‬
‫זוזי! תני לי לראות!‬ ‫-כולנו רעבים.‬
‫גם אני רעבה.‬ ‫-תני לי לראות, ואז אזוז.‬
‫אמרתי לא.‬
‫תני לה לראות.‬
‫גם אתה רוצה לראות? בסדר.‬
‫אימא! מה קורה?‬
‫היא בסדר. היא פשוט…‬
‫טוב.‬
‫יום אחד זה יסתיים.‬
‫אנחנו נשרוד את זה.‬
‫לא.‬
‫זה כבר לא הזמן לזה.‬
‫הגיע הזמן להגיד את האמת.‬
‫אנחנו נרעב למוות. כן.‬ ‫-לא.‬
‫אל תגידי את זה.‬ ‫-אני מסרבת לראות את הילדים שלנו מתים.‬
‫אני לא מנהל איתך את השיחה הזאת.‬
‫זה קורה.‬
‫לא, אנחנו נחיה.‬
‫אנחנו נעשה יותר מזה. אנחנו נשגשג.‬
‫אני אמצא פתרון.‬
‫תסמכי עליי.‬
‫לא. אתה לא תמצא.‬
‫זה נגמר.‬
‫אימא, אבא.‬
‫אפשר לבשל את אלה.‬
‫ניקיתי אותם לא טוב?‬ ‫-לא עשית שום דבר לא טוב.‬
‫בוא.‬
‫בוא. לא עשית שום דבר.‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫מה קורה עכשיו?‬
‫עכשיו נחכה.‬
‫כן. קדימה, קח את זה.‬
‫כן.‬
‫קדימה.‬
‫זה בסדר. הכול טוב.‬
‫משוך!‬
‫לא. תני את זה לילדים.‬
‫אתה לא חושב בבהירות. לא אכלת כבר ימים.‬
‫פשוט תאכל ותמשיך לעבוד.‬
‫שועלים אוכלים גזרים?‬
‫זה לא בשביל השועל.‬
‫מה הבעיה?‬
‫דיג דרך ארובה.‬
‫תיזהרו, זה חם.‬
‫טוב, תתחילו.‬
‫אז, כאן. אני צריכה שתסיר את כל זה.‬
‫ברגע שמגיעים מתחת לשכבת הבידוד והתשתית,‬
‫יש כמה סנטימטרים של אדמה,‬ ‫ואז נתקלים במחסום.‬
‫אני אסתדר.‬
‫ימים הפכו לשבועות. ושבועות לחודשים.‬
‫לאנשים לא הייתה שום דרך לדעת‬ ‫כמה זמן יישארו כאן האורחים.‬
‫- ינואר -‬
‫אז הם הסתתרו כדי להישאר בטוחים.‬
‫רוב האנשים גוועו ברעב ומתו.‬
‫חלק איבדו תקווה והרימו ידיים.‬
‫ואחרים מצאו להם תכלית והמשיכו הלאה.‬
‫אלה שהתמזל מזלם מצאו אחדות.‬
‫אני צריכה עוד דשן.‬
‫בחיי, אין לי יותר.‬
‫נוכל לייצר בעצמנו.‬
‫מה דעתך? זה היה לא רע.‬
‫לא רע.‬
‫קדימה.‬
‫אני צריכה עוד אור.‬
‫- קר!‬ ‫ינואר -‬
‫- פברואר -‬
‫העולם שבחוץ הפך למוזר ומסוכן.‬
‫בפנים, אנשים מצאו‬ ‫את מה שהם היו צריכים כדי לשרוד.‬
‫בפנים, הם היו חופשיים.‬
‫איך הם איבדו את האקדח?‬
‫אני לא יודע, מתוקה.‬
‫תסתלק מהמטוס שלי!‬ ‫-תסתלק מהמטוס שלי!‬
‫יש!‬
‫מה?‬ ‫-לא!‬
‫אוי!‬
‫ידענו שזה יקרה בסופו של דבר, נכון?‬
‫כן, אבל אפשר להמשיך עם המוזיקה.‬
‫- כעבור 5 שנים -‬
‫- גרהאם, בן עשר וחצי‬ ‫גרהאם, בן 11 -‬
‫- גשם -‬
‫- יום הולדת שמח, אימא! -‬
‫- גשם -‬
‫בוקר טוב.‬
‫- אל תפגע, אבל אל תיתן שידרכו עליך. -‬
‫- היי! -‬
‫- גלישה -‬
‫שלום, גשם.‬
‫בדיוק בזמן.‬
‫מה תרצה היום, אדוני?‬
‫כרגיל? מדורג בצדדים ומאחור?‬
‫לא ידעתי שאת נוטה להתבדח.‬
‫היי, גרהאם.‬
‫מוכן לתספורת הבאה שלך?‬
‫ואו, מה זה?‬
‫הפכתי את המלכודת לאוטומטית.‬
‫אז סיימנו עם הדיג.‬ ‫-זה לא דיג אמיתי.‬
‫אנחנו לא מגדלים מספיק אוכל‬ ‫כדי להפסיק להשתמש במלכודות?‬
‫אן?‬
‫היי, אן?‬
‫הבית שוקע בבירור.‬ ‫-הבית שוקע.‬
‫זה נהדר. מקסים. אני רוצה להראות לך משהו.‬
‫טוב, לא, תראה. זה מחמיר.‬
‫טוב, האדמה נסחפת מתחת לבית.‬
‫זה מה שעושים חמש שנים‬ ‫של גשמים שיורדים מדי יום. בואי.‬
‫זה כאילו מה שמשאיר אותנו נעולים בפנים‬ ‫מחזיק את הבית שלם.‬
‫אני אומר שפשוט ניתן לזה להתפרק.‬
‫אולי יום אחד נחיה בתוך קופסה בלתי נראית.‬
‫נשמע מגניב. תקראי לילדים.‬ ‫אני רוצה להראות לכם משהו.‬
‫מה?‬
‫מה תגידו על זה?‬
‫מה?‬ ‫-קדימה.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫שומעים?‬ ‫-כן. אני שומעת.‬
‫אפשר להשיג הכול עם קצת עבודה קשה. נכון?‬
‫כן. ואו.‬
‫יש מספיק דלק רק כדי להניע כמה פעמים.‬
‫היא באמת פועלת.‬
‫נכון?‬
‫כאילו, באמת.‬
‫כן.‬
‫כמה שנים?‬
‫כן, שש.‬ ‫-שבע.‬
‫שבע שנים!‬ ‫-פלוס מינוס.‬
‫כן, זו הרבה עבודה. כן, ראית את זה?‬
‫אלוהים.‬
‫כן, הרבה עבודה.‬
‫זה בזבוז זמן.‬ ‫-מה?‬
‫מה אמרת?‬
‫לא, זה…‬
‫בנית מכונית שלעולם לא תיסע לשום מקום.‬ ‫איך תקרא לזה?‬
‫אם אתה רוצה לעבוד על משהו מועיל,‬ ‫תעזור לי להרכיב מחר את מתקן איסוף הטל.‬
‫למה? יש לנו את האוכל והמים שאנחנו צריכים.‬
‫אי אפשר להסתמך על זה לנצח. נכון?‬
‫תגיד לי. אפשר לסמוך על זה?‬
‫אין חשמל. אין גז.‬
‫הכול נגמר.‬
‫אבל אנחנו עדיין כאן.‬
‫אנחנו עדיין כאן.‬
‫אני כאן. אתה כאן.‬
‫אחותך כאן. אימא שלך כאן.‬
‫אנחנו שורדים כי אני נלחם בשבילנו.‬
‫ואם יום אחד, גרהאם, הגשם הזה ייפסק,‬ ‫תהיה בטוח שאני אהיה מוכן.‬
‫סיימת להראות לנו את המכונית המטופשת שלך?‬
‫כן, גרהאם, סיימתי.‬
‫גרהאם, בחייך, חכה. גרהאם, חכה.‬
‫גרהאם מתדרדר.‬
‫שניהם מתדרדרים.‬
‫זאת לא ילדות.‬
‫נראה לך שאני לא חושב על הדברים האלה?‬ ‫-אתה לא מדבר עליהם.‬
‫יש לי תפקיד אחד כאן.‬
‫תפקיד אחד בלבד, והוא לשמור על כולכם בחיים.‬
‫כולנו גם כאן איתך.‬
‫זאת לא רק הבעיה שלך‬
‫שאותה אתה צריך לתקן.‬
‫הילדים מתגעגעים לאבא שלהם.‬
‫ואני מתגעגעת לבעלי.‬
‫הגיע הזמן לעזור באיסוף המים.‬
‫תסגרו את הווילונות. קדימה.‬
‫כולם נהיו שאננים לגבי החוקים, במיוחד את.‬
‫מה?‬ ‫-כן.‬
‫אנחנו חשופים מדי בגלל הציורים שלך‬ ‫בעליית הגג, וזה חייב להיפסק.‬
‫לא. אתה לא יכול לקחת את זה ממני.‬ ‫-אני יכול.‬
‫אתה רציני? אימא.‬ ‫-טעות אחת, ואנחנו נסכן את הכול.‬
‫כמה זמן נמשיך להסתתר? מה הטעם?‬
‫תתחבאו.‬
‫טוב.‬
‫קדימה.‬
‫ג'ייסון.‬
‫האקדח.‬
‫אני אלך.‬
‫לא. תישארי שם.‬
‫תישארי שם.‬
‫גרהאם! לא!‬
‫מה אתה עושה? אבא, מה אתה עושה?‬
‫תפסיק!‬
‫כמעט יצאתי. כמעט הצלחתי לצאת.‬
‫כמעט הצלחתי.‬ ‫-בסדר.‬
‫יכולתי…‬ ‫-אתה בסדר?‬
‫אלה מים מלוחים.‬
‫מה? היי.‬
‫אתה בסדר? לא, חכי.‬ ‫-אלה מי ים.‬
‫מה?‬
‫בואי. תתרחקי מהחלון.‬
‫היי, אתם שומעים את זה?‬
‫הגשם פסק.‬
‫לווייתן.‬
‫קראקן.‬
‫בנות ים.‬
‫תחשוב על זה, אבא.‬
‫שמונים אחוז מקרקעית האוקיינוס לא נחקרו.‬
‫מה אם הדברים האלה הם לא מהחלל החיצון?‬
‫מה אם האגדות האלה על יצורי ים הן אמיתיות?‬
‫אולי זו הסיבה שהם יכולים לשלוט בגשם?‬
‫הם לא כובשים את העולם שלנו. זה העולם שלהם.‬
‫זה הבית שלהם.‬
‫לא, זה הבית שלנו, ואתם בטוחים כאן.‬
‫אני מבטיח.‬
‫אם אתה אומר.‬
‫מה…‬
‫למה שלא… תיקחי הפסקה מזה?‬
‫זה…‬
‫תעשי משהו מועיל.‬
‫בסדר.‬
‫תראה את זה.‬
‫הכול מת.‬
‫מים מלוחים. רותי צדקה.‬
‫הדבר הזה נכנס והרעיל את האדמה.‬
‫אותו דבר לגבי מי השתייה.‬ ‫אי אפשר להשתמש בהם.‬
‫אז זה נגמר.‬ ‫הם ירעיבו אותנו למוות כמו את השאר.‬
‫אן.‬
‫הם לא רוצים אותנו פה, ג'ייסון.‬
‫זה נהדר. לאן אנחנו אמורים ללכת?‬
‫יש לנו יריעות חדשות כדי לאסוף טל,‬ ‫אז נשתמש בהן.‬
‫נשתול מחדש. נתחיל מהתחלה.‬ ‫-אמרת את זה בעצמך. אין לנו מים.‬
‫הגשם יחזור.‬ ‫-אתה לא יכול לדעת שזה יקרה.‬
‫זה לא היה בשבילך.‬
‫היי.‬
‫אתה קטן מכדי להיות בתוך זה.‬
‫מה אתה תמיד אומר לנו? שלוש דקות בלי אוויר.‬
‫שלושה ימים בלי מים.‬
‫שלושה שבועות בלי אוכל.‬
‫יש לנו שלושה ימים לפני שנמות בלי מים.‬
‫זה לא יגיע לזה.‬ ‫יהיו לנו מספיק מים כדי לשרוד.‬
‫פשוט פחות ממה שהיה. אני אמצא פתרון.‬
‫מה יקרה כשהדבר הזה יחזור? מה אז?‬
‫אני לא יודע, אן! אני לא יודע!‬ ‫מה אני אמור לעשות? לירות בו?‬
‫תפקח את העיניים.‬ ‫אתה חושב שאנחנו בחיים בגללך?‬
‫אנחנו עדיין בחיים בזכות סדק בארובה.‬
‫אנחנו לא טובים מאחרים שמתו.‬ ‫היה לנו פשוט יותר מזל!‬
‫אם לא נמצא דרך לצאת מהבית הזה,‬ ‫אנחנו נמות, ואתה יודע את זה!‬
‫אלוהים.‬
‫ניסיתי לעזור.‬ ‫-מה זה?‬
‫אני לא יודעת מה קרה. אני מצטערת.‬
‫זה רע?‬ ‫-רות, את בסדר? את בסדר?‬
‫רות.‬ ‫-לא! אל תהרוג אותו.‬
‫מה קורה?‬ ‫-חכי. בואי ננקה את זה.‬
‫רות, מה קורה?‬ ‫-אני לא יודעת. סליחה.‬
‫אבא, היא תהיה בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫היא קודחת מחום.‬
‫הזיהום מתפשט.‬
‫החום שלה לא יורד.‬
‫אנחנו חייבים לעשות משהו.‬
‫זה כל המים שנשארו לנו. היא צריכה אותם.‬
‫היי.‬
‫לאט.‬
‫אנחנו צריכים אנטיביוטיקה.‬
‫ג'ייסון!‬
‫גרהאם! תעזור לי!‬
‫קדימה.‬
‫סדקים. הסדקים.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫הבית שוקע.‬
‫תסתכלו. הנה. הסדק.‬
‫ג'ייסון!‬
‫המחסום לא עמוק.‬
‫רואים?‬ ‫-ג'ייסון, דבר איתי.‬
‫רואים?‬ ‫-מה אתה רואה?‬
‫זה השתנה. תנו לי לנסות.‬ ‫-ג'ייסון. מה?‬
‫אני יכול למצוא דרך החוצה.‬
‫תפסיק. היי.‬
‫כן, זה עמוק יותר. הנה.‬
‫תסתכל עליי. ג'ייסון.‬
‫לא. זה מספיק.‬ ‫-תקשיבי.‬
‫אמרת שהבית שוקע. זוכרת?‬ ‫-תפסיק.‬
‫תפסיק לרגע.‬ ‫-אולי משהו אחר זז.‬
‫כמו הסדקים בארובה.‬ ‫-תנשום עמוק.‬
‫אני חייב לנסות למצוא את זה. אני אמצא.‬
‫למצוא מה?‬
‫רואה?‬ ‫-רואה מה?‬
‫רואה? צריך לעקוב אחרי הסדק.‬
‫הסדק הוא דרך המילוט שלנו.‬ ‫-לא.‬
‫צריך לעקוב אחרי הסדקים.‬ ‫אני רק צריך למצוא לאן הסדק מוביל.‬
‫מה אתה עושה? תפסיק.‬
‫תפסיק, ג'ייסון!‬ ‫-אני יכול לעשות את זה!‬
‫תפסיקי! תני לי לנסות!‬
‫אני חייב!‬
‫די!‬
‫מספיק!‬
‫אתה חייב…‬ ‫-לא!‬
‫תפסיק!‬
‫הוא חדר פנימה.‬
‫תתרחקו!‬
‫תעזרו לי.‬
‫הנה.‬
‫לאן זה מוביל?‬ ‫-זה מוביל לצינור הביוב הראשי.‬
‫כל השכונה מחוברת.‬
‫משפחת ריצ'רדסון.‬
‫הוא רופא שיניים.‬
‫יש לו אנטיביוטיקה.‬ ‫-כן.‬
‫אני רק צריך להיכנס לפה.‬ ‫-אתה גדול מכדי לחצות.‬
‫אני רק צריך להרחיב את זה.‬
‫הצינור ממתכת.‬
‫אני חייב לנסות.‬ ‫-אין לנו זמן.‬
‫אני יכולה לעבור.‬
‫לא.‬
‫עכשיו הגיע תורי.‬
‫בדיקה, בדיקה.‬
‫שומע אותך חזק וברור.‬
‫את יודעת על מה חשבתי?‬
‫ש"לעולם אל תוריד את אשתך באסלה"‬ ‫היה צריך להיות אחד מנדרי הנישואין שלי.‬
‫קצת מאוחר מדי לזה. לא?‬
‫תיזהרי, בבקשה.‬
‫אני מבטיחה.‬
‫ואני חוזרת עם תרופה בשביל הילדה שלנו.‬
‫טוב.‬
‫קדימה.‬
‫אני מוכנה.‬
‫אן, את רואה משהו?‬
‫כלום.‬
‫אני ממשיכה.‬
‫רגע.‬
‫יש כאן לבנה רופפת.‬
‫טוב, אן, כדאי שתחזרי.‬
‫אימא?‬ ‫-אן?‬
‫לא. בבקשה, לא.‬ ‫-אימא, את שומעת אותי?‬
‫אוי לא.‬
‫אימא! אימא, תחזרי!‬
‫אן!‬
‫אבא! בוא הנה מייד!‬
‫תזדרז! אבא, בוא הנה.‬
‫תראה. בוא. תזדרז.‬
‫תראה. היא הצליחה.‬ ‫-היי. שומעים אותי? הלו?‬
‫היי, אתם שומעים אותי?‬
‫כן. אימא, את בסדר?‬
‫כן, אני בסדר.‬
‫זו גברת ריצ'רדסון.‬
‫הגאות עלתה?‬
‫זה נראה כאילו‬ ‫כל הבית הזה היה מוצף במשך שנים.‬
‫נגמר לנו הזמן.‬
‫אימא, מתחיל לרדת גשם.‬
‫אן, יורד גשם.‬
‫אן, תמצאי את זה ותצאי מייד!‬
‫אני לא יוצאת בלי זה.‬
‫מאוחר מדי, אן. הגשם הגיע.‬
‫רגע.‬
‫מר ריצ'רדסון?‬
‫כן!‬ ‫-מה?‬
‫כן.‬ ‫-מה?‬
‫טוב.‬
‫קלינדמיצין.‬
‫אזיתרומיצין.‬ ‫-מה זה?‬
‫אנטיביוטיקה.‬
‫טטרציקלין. פניצילין.‬ ‫-כן! אנטיביוטיקה!‬
‫טוב, אן, רוצי! רוצי!‬
‫תראו!‬ ‫-צאי משם! עכשיו! קדימה!‬
‫רוצי! קדימה!‬ ‫-רוצי!‬
‫תראו! מצאתי!‬ ‫-רוצי! עכשיו! קדימה!‬
‫אני כאן למטה.‬
‫קח את זה. קדימה.‬ ‫זרוק אליי את הבד! תעלה אותי עכשיו!‬
‫הנה, תתפסי.‬
‫יש לך את זה.‬
‫הנה. טוב. תפתחי את הפה. הנה.‬
‫הבאנו את התרופות, בסדר?‬
‫תפתחי את הפה ותבלעי. ועכשיו המים.‬
‫יופי. הנה.‬
‫זה אמור להשפיע מהר.‬
‫את תהיי בסדר.‬
‫ילדה טובה. קדימה.‬
‫טוב.‬
‫אן, איפה האקדח?‬
‫איבדתי אותו.‬
‫הוא יבוא לחפש אותנו עכשיו.‬
‫הוא לא יודע כמה אנשים אנחנו כאן.‬
‫קחי את הילדים לעליית הגג ותתחבאו.‬
‫אני אשאר כאן.‬
‫ואן…‬
‫לא משנה מה תשמעי,‬
‫בבקשה,‬
‫אל תצאי עד שהגשם ייפסק.‬
‫אתה מוותר.‬ ‫-זה בדיוק ההפך מלוותר.‬
‫אתם תחיו. כולכם.‬
‫ואתם תחיו בשבילי.‬
‫אלה לא חיים, זאת הישרדות.‬
‫זה כבר לא מספיק.‬
‫אנחנו יודעים שהם יכולים לפתוח את הדלת.‬
‫אם הם יכולים להיכנס, אנחנו יכולים לצאת.‬ ‫נילחם בהם אם נצטרך.‬
‫אנחנו לא יכולים להילחם בהם.‬ ‫אתה לא יודע על מה אתה מדבר.‬
‫אם יש אפילו סיכוי קלוש שנוכל לברוח,‬
‫אני אקח את הסיכון.‬
‫הוא צודק.‬
‫המשפחה שלנו מתפרקת בניסיון לשרוד.‬
‫לא נשארו לנו חיים כאן.‬
‫אנחנו חייבים לנסות.‬
‫אנחנו חייבים לנסות לברוח, בכל מחיר.‬
‫בסדר. נעשה את זה ביחד,‬ ‫ונשתמש במה שיש לנו.‬
‫מה יש לנו?‬
‫את הבית שלנו.‬
‫תפתחו את החלונות. סיימנו להתחבא.‬
‫ניתן להם להיכנס.‬
‫נעשה כל מה שצריך כדי לצאת מכאן.‬
‫היי. את יכולה לקחת את זה?‬
‫עכשיו אנחנו נלכוד אותם.‬
‫גרהאם, אתה תעקוב אחרי היצור.‬
‫רות, את תטילי את החכה.‬
‫אן, את תמשכי אותו לכיוון שלי,‬ ‫ואני אנעץ את הקרס.‬
‫אנחנו נמשוך אותו, ואז נברח.‬
‫הם כלאו אותנו כאן, וחשבו שזה יהרוג אותנו.‬
‫היום זה היום האחרון שלנו בבית הזה.‬
‫בואו נלך לדוג.‬
‫תישמרו על עצמכם.‬
‫רות!‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן!‬
‫גרהאם!‬
‫איפה אבא?‬
‫ג'ייסון!‬
‫אני בסדר!‬
‫הוא כאן!‬
‫מאיפה הוא מגיע?‬
‫הוא נעלם.‬
‫הוא נכנס פנימה!‬
‫אימא, תתחבאי! הוא בתוך הבית!‬
‫אבא! הוא מתקרב אליך!‬
‫איפה אתה?‬
‫אין לי זווית ירייה!‬
‫אן! תדליקי את זה!‬
‫תדליקי את זה עכשיו!‬
‫הוא חוזר!‬
‫תפסתי אותך.‬
‫אבא!‬
‫-לא!‬
‫ג'ייסון!‬ ‫-אבא!‬
‫ג'ייסון!‬
‫אנחנו חייבים לזוז! קדימה!‬
‫קדימה, אבא! קדימה!‬
‫מהר! קדימה!‬
‫המים עולים מהר מדי!‬ ‫אנחנו חייבים להגיע לעליית הגג!‬
‫איפה רובה הצלצל?‬
‫החטאתי. הוא במטבח.‬
‫תשכחו מזה, בואו נזוז!‬
‫אני יכול להביא אותו!‬
‫אפגוש אתכם למעלה.‬
‫לך.‬
‫תיזהר!‬
‫מהר! קדימה!‬
‫מהר!‬ ‫-רוצו!‬
‫קדימה! מהר!‬
‫קדימה!‬ ‫-רוצו!‬
‫קדימה!‬
‫רות, תנסי את החלון. אבא!‬
‫קדימה!‬
‫-הקרס!‬
‫קדימה, בוא נזוז.‬
‫אני בסדר.‬
‫אין לנו לאן לברוח.‬
‫תטען את זה! מהר!‬ ‫-בסדר.‬
‫הנה.‬
‫רות, תטילי את החכה!‬
‫צריך למצוא את בד המשי.‬
‫חשוך מדי!‬
‫תישארו קרובים!‬
‫תנשמו! קחו נשימה עמוקה!‬
‫הבית מתרוקן!‬
‫אני לא מצליח להחזיק!‬
‫גרהאם!‬
‫קדימה! מהר!‬
‫פתח את הדלת, או שאני ארוקן לך את הקרביים!‬
‫ג'ייסון, הבית קורס!‬
‫תן לנו לצאת!‬
‫זה לא נפתח.‬
‫תפתח את הדלת!‬
‫אבא, תפסיק!‬
‫אם תהרוג אותו, לא נצליח לצאת!‬
‫ניסיתי להגיד לך,‬ ‫אבל זה שראיתי נראה נחמד.‬
‫הוא לא נחמד.‬ ‫-אני חושבת שהיא מנסה לתקשר.‬
‫זה הבית שלהם.‬ ‫-לא, זה הבית שלנו.‬
‫יש לי תפקיד אחד בלבד.‬ ‫לשמור על כולכם בחיים.‬
‫זאת לא רק הבעיה שלך‬
‫שאותה אתה צריך לתקן.‬
‫קנית אקדח? מה נעשה כשהדבר הזה יחזור?‬
‫אני לא יודע! נירה בו?‬
‫לא! אל תהרוג אותו!‬
‫אימא, אבא?‬
‫זה בסדר.‬
‫רות!‬
‫תעצרי!‬
‫כולם זוכרים איפה הם היו ביום שבו הגשם פסק.‬
‫זה היה יום שלישי, לפני תחילת הקיץ.‬
‫לראשונה מזה שנים ארוכות,‬
‫המשפחה שלי הרגישה תקווה.‬
‫- נצל את הים -‬
‫בסופו של דבר, מעשה של חמלה‬ ‫שחרר אותנו לחופשי.‬
‫הראינו להם חמלה, והם החזירו לנו חמלה‬
‫לא ראינו אותם שוב,‬ ‫אבל אנחנו חושבים שהם עדיין שם.‬
‫אחרי הכול, זה גם הבית שלהם.‬
‫לאן שטים?‬
‫תפרסו את המפרש הראשי!‬
‫ההורים שלי, אחי ואני יצאנו לחפש בית חדש.‬
‫- קאסידי -‬
‫במשך שנים ארוכות, הרגשנו שאנחנו לבד.‬
‫אחרי הגשם,‬
‫ידענו שאנחנו לא חייבים להיות לבד.‬
‫מישהו שומע אותי?‬
‫יש עוד ניצולים שם בחוץ?‬
‫- יום 1 -‬
‫הלו?‬
‫תרגום כתוביות: לאה שרמן-קיש‬