Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
‫אבא?‬
‫כן?‬
‫אתה כאן?‬ ‫-אה-הא.‬
‫- 16 ביוני 1993 -‬
‫אבא, אתה יכול לעזור לי‬ ‫לצייר את אימא על הדף הזה?‬
‫אלכס, תסתכל עליי.‬
‫כשראית את האיש הרע, הוא היה מולך כמוני?‬
‫או שהוא היה בצד הזה? או בצד ההוא?‬
‫הוא היה מולי.‬ ‫-הוא היה ממש מולך?‬
‫אה-הא.‬ ‫-אימא ראתה אותו?‬
‫אני לא חושב שהיא ראתה.‬
‫לא? אתה ראית אותו קודם?‬
‫כן, אני ראיתי אותו קודם.‬
‫היה לו תיק?‬
‫כן.‬
‫והוא פתח אותו, או שהוא כבר היה פתוח?‬
‫הוא פתח אותו.‬
‫ומה הוא הוציא ממנו?‬
‫סכין.‬
‫מה הוא עשה לך?‬
‫הפיל אותי!‬ ‫-הוא הפיל אותך?‬
‫כן.‬
‫האיש הרע תקע בה את הדברים שלו.‬
‫מה הוא תקע בה?‬
‫סכין. הנה הסכין שלו.‬
‫ראית אותו?‬
‫כן, ראיתי את הסכין.‬
‫ראית את כל הפעמים?‬
‫ראיתי את זה… כן, ראיתי הכול.‬
‫הבן שלי היה עד לרצח של אימא שלו.‬
‫אבל אף אחד לא היה יכול לדעת כמה זמן ייקח‬
‫למצוא את האדם שעשה את זה.‬
‫- תיק הרצח של רייצ'ל ניקל -‬
‫- שנה קודם לכן -‬
‫- דרום לונדון -‬
‫מה יש לך?‬
‫יש לי מצלמה.‬ ‫-בשביל מה?‬
‫כדי לצלם אותך.‬
‫התכרבלות.‬
‫אנחנו לא אוהבים אותם, נכון, אלכס?‬
‫רייצ'ל ואלכס היו יחידה.‬
‫הוא היה מרכז תשומת הלב של רייצ'ל בכל יום.‬
‫היא ממש לא נמשכה לדברים הנוצצים.‬ ‫היא באמת נהנתה מהדברים הפשוטים שבחיים.‬
‫- אנדרה הנסקומב -‬
‫היא נהנתה מחברתם של האנשים החשובים עבורה.‬
‫היא הייתה מישהי שבאמת ידעה‬ ‫לסחוט את הכיף מהדברים הכי פשוטים.‬
‫אני לא יכול לחכות.‬
‫לישון.‬
‫תלטף את מולי. שכב ותלטף אותה.‬
‫בזמנו, הלכתי לעבודה‬ ‫חמש פעמים בשבוע כשליח רכוב‬
‫וטיילתי בכל המדינה.‬
‫אז ירדתי והוצאתי את האופנוע שלי,‬ ‫התכוננתי ליום.‬
‫ואפילו שכבר אמרנו להתראות, שניהם הופיעו.‬
‫הם ירדו במדרגות ונופפו לי לשלום.‬
‫זה הזיכרון האחרון שלי, כן, שהם מחייכים.‬
‫עומדים במדרגות, יד ביד.‬
‫אלכס רגוע לגמרי ורייצ'ל נראית נפלא.‬
‫- 15 ביולי 1992 -‬
‫ביקור בווימבלדון קומון‬ ‫היה עניין שגרתי עבורם.‬
‫- 10:15 בבוקר -‬
‫תמיד היה לו מוניטין של מקום בטוח.‬
‫ואלכס היה זקוק להתעמלות בדיוק כמו הכלבה.‬
‫אחרת שניהם היו קופצים על הקירות.‬
‫באותו יום הייתי בלונדון,‬
‫ונשלחתי לפרברי העיר.‬
‫זה לפני עידן הטלפונים הניידים,‬
‫אז הייתי מתקשר כמה פעמים ביום‬ ‫כדי לוודא שהכול בסדר.‬
‫מאוחר יותר בבוקר עצרתי,‬
‫מצאתי טלפון שעובד,‬
‫צלצלתי למספר.‬
‫קול של גבר ענה לטלפון,‬
‫והדם שלי התקרר.‬
‫מייד ידעתי שמשהו ממש לא בסדר.‬
‫הוא אמר, "אני שוטר".‬
‫אז שאלתי, "איפה רייצ'ל?"‬
‫והוא אמר, "הייתה תאונה".‬
‫שאלתי, "היא מתה?"‬ ‫והוא ענה, "אני לא יכול להגיד לך".‬
‫אמרתי, "הרגע אמרת".‬
‫ושאלתי, "איפה אלכס?"‬
‫הוא אמר, "אלכס בטוח. הוא בבית החולים".‬
‫הוא אמר, "אנדרה, תישאר איפה שאתה.‬ ‫נשלח אליך ניידת".‬
‫ברגע שניתקתי את הטלפון,‬ ‫קרסתי לרצפה ונשברתי.‬
‫אנדרה, אני ממש על הבטן שלך.‬
‫תלחצי על "פאוס".‬
‫היי! אני לא…‬
‫אני לא יודע מה את אומרת.‬ ‫-אנחנו אוהבים את החלק הזה.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫כל אמונה שהייתה לי‬ ‫לגבי המוצקות של המציאות נעלמה.‬
‫הייתי במצב שניתן לתאר‬ ‫רק כלהיות על גבול אי השפיות.‬
‫- 11:20 בבוקר -‬
‫ב-15 ביולי 92',‬
‫הודיעו לי שנמצאה גופה בקומון‬ ‫על ידי אדם שטייל עם כלבים.‬
‫- רון טרנבול‬ ‫בלש מז"פ, המשטרה המטרופוליטנית -‬
‫התפקיד שלנו הוא‬ ‫להתמודד עם מצבים כאלה כמקצוענים.‬
‫להתרחק ממה שאתה רואה כבן אדם.‬
‫צעדתי בדשא,‬
‫ואז פניתי ימינה אל קרחת יער קטנה.‬
‫זאת באמת הייתה זירת פשע נוראית.‬
‫זה נראה כמו התקפה אחוזת טירוף.‬
‫הקורבן הותקפה, נגררה,‬
‫נדקרה 49 פעמים באזור הצוואר והחזה.‬
‫והיא שכבה עם הידיים שלה מעל פניה,‬
‫כאילו היא עדיין ניסתה להגן על עצמה.‬
‫זה היה מפלצתי.‬
‫הבלשים אמרו לי שרייצ'ל הותקפה מאחור,‬
‫שהיא נדקרה מספר פעמים ושהיא הותקפה מינית.‬
‫אלכס נמצא כשהוא נצמד לגופה של אימו,‬
‫והם היו צריכים‬ ‫להפריד אותו ממנה כדי לטפל בו.‬
‫אלכס נלקח לבית חולים.‬
‫כשהגעתי לשם,‬
‫הם אמרו שהם רוצים‬ ‫שאדבר עם פסיכולוג לפני שאראה את אלכס.‬
‫הפסיכולוג אמר קודם כול שילדים הם עמידים,‬
‫ושהם יכולים לעבור דברים איומים.‬
‫הוא אמר שהם צריכים לדעת שזה מוחלט,‬ ‫שהאדם הזה לא יחזור.‬
‫אלכס יצא כשאחת האחיות מחזיקה אותו,‬ ‫והוא נראה שקט להפליא.‬
‫היו לו חתכים מתחת לעיניים,‬ ‫היו לו חבלות על הלחיים.‬
‫והיה לו מבט עוצמתי בעיניים,‬
‫כמו אדם זקן מאוד בגוף צעיר מאוד.‬
‫והרמתי אותו ובעיקרון דקלמתי לו‬ ‫את מה שאמר הפסיכולוג.‬
‫שהייתה תאונה, שאימא מתה, ושהיא לא תחזור.‬
‫והוא רק בהה. הוא לא שאל שאלות.‬
‫אבל היה ברור שהוא אומר לי,‬ ‫"אני כבר יודע את זה.‬
‫"זה משהו שאתה באמת לא צריך להסביר לי."‬
‫אלכס, תסתובב ותנופף לי.‬
‫נופף!‬
‫הוא אף פעם לא שאל שוב איפה אימא שלו.‬ ‫אפילו לא פעם אחת.‬
‫המשטרה חסמה את וימבלדון קומון‬ ‫רגעים אחרי שגופתה החצי-עירומה של אישה‬
‫נמצאה על ידי עובר אורח.‬
‫הבלשים אומרים שהיא נרצחה‬ ‫בהתקפה אחוזת טירוף,‬
‫לה היה עד בנה בן השנתיים.‬
‫עורך החדשות התקשר אליי ואמר,‬
‫"קיבלנו עכשיו מידע שהייתה‬ ‫דקירה קטלנית כלשהי בווימבלדון קומון.‬
‫- איב ריצ'ינגס‬ ‫כתבת "סקיי ניוז" -‬
‫"את צריכה לצאת עם צוות עכשיו."‬
‫וימבלדון, כמקום,‬
‫הוא סביבה מאוד עשירה, עם בתים מאוד יפים.‬
‫וימבלדון קומון הוא כ-4,500 דונם של פארק,‬
‫ממש בקצה של מרכז לונדון.‬
‫הרצח התרחש לאור היום,‬
‫ובמשטרה אומרים שהם בטוחים‬ ‫שהרוצח הוכתם משמעותית בדם.‬
‫איב ריצ'ינגס, סקיי ניוז.‬
‫מידת הזעזוע של השוטרים בזירה הייתה מוחשית.‬
‫עובר אורח מצא אותה כשהיא חצי עירומה,‬
‫וילד קטן נאחז בגופה.‬
‫ניצב משנה באסט,‬
‫שהיה השוטר שעמד בראש החקירה,‬
‫היה זה שנתן את התדריך הראשון.‬
‫הילד הקטן היה מכוסה בבוץ ובדם,‬
‫כשיכול להיות שהדם הגיע מהאם.‬
‫הייתי סמל בילוש,‬ ‫ובעת החקירה איש יד ימינו של ג'ון באסט.‬
‫- פול פנרוז‬ ‫סמל בילוש -‬
‫כשהגענו לזירה,‬
‫יכולתי לראות שהיא סבלה קשות במהלך התקיפה.‬
‫כשמסתכלים על הגוף שלה מקרוב,‬ ‫רואים שהוא לא בתנוחה טבעית.‬
‫בגדיה נקרעו ממנה.‬
‫הייתה לחות בתוך גופה וסביבו.‬
‫זה הצביע על כך‬ ‫שעשויה להיות לעניין קונוטציה מינית.‬
‫היה מפחיד לחשוב‬ ‫שמישהו שהיה מסוגל לבצע פשע כזה‬
‫מסתובב חופשי.‬
‫ומן הסתם, אם יש מישהו שעושה דבר כזה,‬
‫סביר להניח שזה יקרה שוב,‬
‫ומתגבר הלחץ לתפוס את האדם הזה‬ ‫לפני שהוא יעשה זאת שוב.‬
‫- 16 ביולי 1992‬ ‫יום אחרי הרצח -‬
‫צוותי משטרה בילו יום שני‬ ‫בסריקת 4,000 הדונם של וימבלדון קומון‬
‫בחיפוש אחר רמזים לרצח הפראי.‬
‫עם הגודל של וימבלדון קומון,‬
‫הבנתי מייד שמצפה לנו משימה קשה.‬
‫בדרך כלל כשמתרחש רצח,‬
‫אתה מקבל עשרה או 15 שוטרים.‬
‫כאן אני חושב שהיו לנו כ-40.‬
‫ומההתחלה היה די ברור‬ ‫שזה עומד להיות סיפור רציני.‬
‫ניתן אישור רשמי‬ ‫לכך ששם האם הוא רייצ'ל ניקל.‬
‫גופתה זוהתה היום על ידי אביו של בנה הקטן.‬
‫לראות תמונות של רייצ'ל ניקל,‬
‫לראות איך היא נראתה,‬
‫אפשר לומר שהחיוניות זרחה מתוכה.‬
‫אנשים יכולים להשליך את עצמם על החיים האלה.‬
‫הם יכולים להיזכר בתקופה בה הם היו בני 23,‬
‫או להיזכר בתקופה שהיו הורים טריים.‬
‫קיבלנו סיפור אהבה בתמונות שפורסמו.‬
‫זה היה חיבור מיידי.‬
‫זה היה… אף פעם לא הייתה לי‬ ‫חוויה כזאת קודם לכן, וגם לא מאז.‬
‫היינו בלתי ניתנים להפרדה.‬ ‫הרגשנו שהחיבור בינינו היה מוחלט.‬
‫זאת החוויה שאנשים חולמים שתהיה להם.‬
‫אתה יודע, להתאהב עד מעל הראש‬ ‫ולהרגיש כל כך שלם עם מישהו.‬
‫אז שנינו הרגשנו שבורכנו בכך שזכינו בזה.‬
‫כשרייצ'ל נכנסה להיריון, זה היה הלם.‬
‫הייתי בן 25, ורייצ'ל הייתה בת 19.‬
‫היא הייתה על המסלול של לסיים את הלימודים,‬ ‫להתחיל קריירה, למצוא עבודה טובה.‬
‫אבל ברגע שרייצ'ל ראתה שאני מחויב,‬
‫היא הבינה שנוכל להצליח בזה.‬
‫אז פשוט הלכנו על זה.‬
‫הפעם הראשונה שבה אתה מרים ילד‬
‫ורואה אותו נושם‬
‫היא על-טבעית.‬
‫היא לגמרי על-טבעית.‬
‫אי אפשר שלא להאמין בקסם אם ראית ילד נולד.‬
‫רייצ'ל הייתה אימא טבעית.‬
‫היא הייתה עוצרת נשימה.‬
‫לשניהם הייתה תשוקה גדולה זה לזה.‬
‫הם ממש סיפקו זה את זה.‬
‫אני חושב שזאת תגובה אנושית.‬ ‫היית רוצה שזה יקרה לך במקום להם.‬
‫הבלשים הציעו שנחזור לרגע לדירה‬ ‫וניקח כמה דברים.‬
‫הכנסתי את הדברים האהובים על אלכס לתיק.‬
‫הדובי האהוב עליו,‬ ‫מכנסיים קצרים וטי-שירטס, פיג'מה,‬
‫ושמיכת הצמר שהם ישנו איתה כל לילה‬ ‫מאז שהוא נולד.‬
‫אף פעם לא חזרנו לגור שם.‬ ‫זה הרגיש כמו מרחב שחולל.‬
‫בן הזוג של רייצ'ל ניקל,‬
‫האם הצעירה שנרצחה בווימבלדון קומון‬ ‫שבדרום לונדון אתמול,‬
‫ביקש עזרה באיתור הרוצח שלה.‬
‫באמת שלא הייתי מוכן כשנכנסתי לחדר ההוא.‬
‫היו שם בטח משהו כמו 100 עיתונאים.‬
‫אז היו שם מצלמות, עדשות טלפוטו,‬
‫מצלמות טלוויזיה שכוונו אליך כמו גדוד אויב.‬
‫כולם רצו לראות איך היה בן הזוג של רייצ'ל.‬
‫מישהו בטוח יודע משהו‬
‫מאכזריות התקיפה.‬
‫לא יכול להיות שהוא המשיך ללכת‬ ‫בלי שמישהו שם לב.‬
‫ואני רוצה לומר לכל מי שמכיר את האדם הזה,‬
‫לא משנה איך הוא מרגיש לגביו,‬
‫בבקשה תדברו,‬ ‫לפני שהוא יהרוס את החיים של עוד מישהו.‬
‫אבל כולם גם רצו לדעת מה קרה לבן של רייצ'ל.‬
‫זה היה פשוט מזעזע.‬
‫הוא לא אמר שום דבר.‬
‫אני לא יודע איך זה יהיה בעתיד,‬ ‫אבל… מצבו לא רע.‬
‫הוא לא נפצע, תודה לאל.‬
‫והמזל הכי גדול הוא שאמרו לי‬ ‫שהוא מספיק קטן כדי שלא יזכור הרבה.‬
‫חזרנו לקומון‬ ‫כדי להשאיר ורד לרייצ'ל לאות פרידה,‬
‫ועכשיו היינו בשער הראשי של העיתונים.‬
‫הודפסה תמונה בצבע מלא של אלכס בזרועותיי,‬
‫כשלגמרי ניתן לזהות אותו.‬
‫הם זיהו את העד היחיד לרצח של אימא שלו,‬
‫והייתה אפשרות שאיזה אדם מופרע אולי יחזור‬
‫כדי לנסות להיפטר מהעד היחיד לפשע שלו.‬
‫מאותו רגע ידעתי שאם עד אז לא היינו בסכנה,‬ ‫עכשיו אנחנו בסכנה חמורה ביותר.‬
‫אומרים שאלכס ניקל בן השנתיים מחזיק מעמד,‬ ‫אך הוא במצב של הלם עמוק אחרי התקרית הקשה.‬
‫אני חושבת שלילד בן שנתיים‬ ‫אין שום מושג לגבי המוות.‬
‫כמה זמן טראומה כזו יכולה להימשך?‬ ‫-חיים שלמים.‬
‫- ד"ר דורה בלאק‬ ‫פסיכיאטרית ילדים -‬
‫"…ירד הגשם ושטף את העכביש…"‬
‫הצלחנו למצוא מקלט בבית של אימא שלי.‬
‫לאלכס היו סיוטים. סיוטים נוראיים.‬
‫אם הוא הצליח לישון בשקט בלילה,‬ ‫בשעה האחרונה‬
‫הוא היה… הוא היה במקום קשה.‬
‫אז לא משנה מה הרגשתי,‬ ‫הייתי צריך לבלוע את זה,‬
‫לעזוב את זה, להתמודד עם זה אחר כך.‬ ‫אי אפשר להתמודד עם זה עכשיו.‬
‫לא משנה עד כמה נוראיות‬ ‫היו הנסיבות שלי באותו רגע מסוים,‬
‫הצרכים של הילד שלנו קדמו לכול.‬
‫המאמץ המשטרתי למצוא את הרוצח‬ ‫כולל 54 בלשים.‬
‫אז מה השם?‬
‫זהו אחד מתוך שלושה‬ ‫חדרי ניהול אירוע מיוחדים.‬
‫נרשמו כבר 1,500 פניות מהציבור.‬
‫כל אחת מהן צריך להעריך ולפעול בהתאם.‬
‫זה היה תיק מורכב ביותר.‬
‫בוקר טוב, חדר ניהול אירוע.‬
‫היינו צריכים לעבור את הכאוס‬ ‫של להשיג כמה שיותר מידע.‬
‫הטלפונים צלצלו.‬
‫- הדרך סגורה זמנית -‬
‫מן הסתם, ראית תמונות של רייצ'ל.‬
‫כן.‬ ‫-כן?‬
‫ראית אותה כאן לפני כן?‬ ‫-לא.‬
‫בקומון לקחנו תצהירים מאנשים.‬
‫מישהו בטח ראה את האדם‬
‫כשהוא הגיע לזירת הפשע או כשהוא התרחק ממנה.‬
‫היה לחץ גדול למצוא עד.‬
‫אני מצוות החקירה של רצח רייצ'ל ניקל‬ ‫בווימבלדון. כבר עצרו אותך?‬
‫אנחנו מגיבים מהר ככל האפשר.‬
‫אנחנו בפיגור מסוים, לא אכחיש זאת,‬
‫אבל בסופו של דבר נראה את כולם.‬
‫זאת המשימה שלי ושל השוטרים שעובדים בשבילי.‬
‫אנחנו נתפוס אותו.‬
‫נלקחו דגימות מזירת הפשע,‬
‫והן נשלחו למעבדה לניתוח דנ"א.‬
‫וכל הזמן נתקלתי בקיר.‬
‫הביולוג אמר, "אנחנו לא מוצאים כלום",‬
‫וחשבתי, "מה הכוונה 'לא מוצאים כלום'?‬ ‫מה לגבי הדנ"א שלה?"‬
‫"לא, אנחנו לא מוצאים כלום."‬
‫ומעולם לא נתקלתי בדבר כזה לפני כן.‬ ‫זה היה מוזר.‬
‫אז המדען אמר,‬ ‫"טוב, נבחן את זה שוב מהיבט אחר".‬
‫אבל עדיין שום דבר.‬
‫יש תחושה של חוסר תקווה,‬ ‫כי היה צריך לאתר את האדם הזה בהקדם האפשרי,‬
‫ועבדנו על זה כבר שבועיים-שלושה,‬
‫ולא היינו קרובים יותר משהיינו ביום הרצח.‬
‫הייתה לנו שם זירת רצח בלי עדים,‬
‫בלי ראיות פורנזיות.‬
‫וזה הכול. לאן ממשיכים משם?‬
‫המצב היה חמור,‬
‫ואז במשטרה רצו לדבר עם אלכס‬ ‫בקשר למה שהוא ראה.‬
‫כי הדאגה הכי גדולה שלנו‬ ‫היא למצוא את האדם הזה, אבל יותר מכול,‬
‫למנוע מזה לקרות לעוד מישהו אם נוכל.‬
‫היינו צריכים להיות זהירים מאוד‬ ‫באופן בו התמודדנו עם אלכס הצעיר,‬
‫כי זו מן הסתם הייתה‬ ‫תקרית טראומתית שהוא היה עד לה.‬
‫לכן, מן הסתם קיבלנו עצות כיצד לעשות זאת.‬
‫איך הולך?‬
‫והעצה הייתה שכדאי שנתמודד עם המצב הזה‬ ‫יחד עם פסיכולוגית ילדים.‬
‫תראה לג'ין את ספר הדינוזאורים שלך?‬
‫אני אוהב את הפטרודקטילים.‬
‫כן.‬
‫הייתי פסיכולוגית ילדים ונוער.‬
‫וזה היה ייחודי בחוויה שלנו.‬
‫זה המקרה היחיד שעבדתי עליו‬ ‫שבו הילד היה העד היחיד לפשע אלים.‬
‫- ג'ין האריס-הנדריקס‬ ‫פסיכיאטרית ילדים ונוער -‬
‫תראה, ספר הדינוזאורים שלי.‬
‫כן, אני אוהב את אלה, המעופפים.‬
‫אבל אני אוהב את כולם.‬
‫אתה אוהב את כולם, כן.‬
‫אמרתי שנוכל להשתמש בבית שלי.‬
‫ובראיון הראשון היו שם שוטר,‬
‫אנדרה, אני והילד הקטן.‬
‫במשטרה מאוד קיוו‬
‫שהילד הזה, צעיר ככל שהיה,‬ ‫יוכל לתת להם עוד מידע.‬
‫לא היה לי ניסיון שיגיד לי‬
‫איך עבודה אינטנסיבית כזאת‬ ‫עשויה להשפיע על ילד קטן.‬
‫אבל החלק הרציונלי במוח שלי הסכים לחלוטין‬
‫שחשוב לנסות למנוע רציחות נוספות.‬ ‫אז הייתה שם דילמה.‬
‫זאת הייתה החלטה מאוד קשה.‬
‫אז ניסיתי להיות כמה שיותר ערני.‬ ‫אם הרגשתי שאנחנו עוברים את הגבול,‬
‫היינו צריכים לעצור.‬
‫היה אתמול קטע מפחיד, נכון?‬
‫איך זה היה?‬
‫הדינוזאור היה הגדול הזה.‬
‫היה דינוזאור ענק על האדמה,‬
‫ושלושת הקטנים אכלו אותו, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-הם היו מכוסים בדם, נכון?‬
‫מכוסים בדם? זה בטח היה קשה.‬
‫הם לא יראו את זה.‬
‫התקבלה ההחלטה שיהיה הכי טוב‬ ‫אם השאלות שלה יגיעו דרכי,‬
‫כדי לגרום לאלכס‬ ‫להגיב באופן כמה שיותר טבעי.‬
‫היה עליך דם, נכון, אלכס? היה עליך דם.‬
‫כל הבגדים שלך היו מכוסים בדם, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-כשהיית עם אימא ביום ההוא.‬
‫ניסיתי בעיקר להתמקד רק באלכס ולצפות בו.‬
‫הוא לא אמר הרבה מילים בשלב הזה.‬
‫הוא לא רצה להסתכל על אנשים.‬
‫אבל…‬
‫אני חושבת שהוא הפגין לחץ‬
‫אחרי טראומה מאוד קיצונית.‬
‫כל שפת הגוף שלו, כל תנועה שלו הראו את זה.‬
‫אני חושבת שאתה יודע עכשיו‬ ‫שדברים איומים קורים פתאום.‬
‫אני חושבת שאתה מאוד מפחד.‬
‫מנקודת המבט של ג'ין, היא חשבה שעדיף ללחוץ.‬
‫אז כשראית את האיש עומד שם,‬
‫הוא הסתכל עליך או שהוא הסתכל על אימא?‬
‫אימא.‬
‫אז הוא לא אמר לך שום דבר?‬
‫לא.‬ ‫-הוא לא צעק עליך?‬
‫הוא צעק עליך או לא, אלכס?‬ ‫-לא.‬
‫כשהשאלות שלי הובילו יותר לכיוון התקרית,‬
‫אפשר היה לראות שחל בו שינוי.‬ ‫הוא ללא ספק נעשה מתוח.‬
‫אלכס, הוא הרביץ לך?‬
‫לא.‬ ‫-עם היד שלו?‬
‫לא.‬
‫הדאגה שלי לא הייתה‬ ‫כמה מידע נוכל להוציא מילד קטן,‬
‫אלא לאילו מצוקות יגרמו מפגשים כאלה‬
‫ולאיזה נזק הם יגרמו להתאוששות שלו.‬
‫אני לא יכול לספר לך את החלק הזה.‬
‫לא, מאוד כואב להיזכר בזה, נכון?‬ ‫-אתה אומר, "אני לא יכול לספר את החלק הזה"?‬
‫אני לא יכול לספר לך את החלק הזה.‬ ‫-לא?‬
‫הייתה תעלומה בנוגע לכמה הוא ראה.‬
‫הלוואי שהוא לא היה רואה שום דבר מזה.‬
‫הייתה תקווה שהוא נדחף הצידה,‬
‫ושכל זה קרה מחוץ ל…‬
‫להכרה ולהבנה שלו.‬
‫אתה זוכר שאימא שכבה על האדמה והאיש הלך?‬
‫אמרת לה משהו?‬ ‫-לא.‬
‫דיברת איתה בכלל?‬ ‫-לא.‬
‫פחדת?‬
‫חשבת שהיא ישנה?‬
‫כן?‬
‫רצית להעיר אותה?‬
‫היא התעוררה?‬
‫לא.‬
‫זה היה אינטנסיבי למדי.‬
‫כל כמה ימים היה עוד מפגש.‬ ‫זה נמשך לאורך מספר שבועות.‬
‫אלכס הצליח שוב‬ ‫להפגין זיכרון מדהים של ילד קטן.‬
‫האירועים, איך שהם התרחשו,‬
‫מאיפה הגיע האיש הרע, מאחוריהם,‬
‫ו… איך שאחר כך הוא התרחק,‬
‫שטף את הידיים בנחל ואז נעלם.‬
‫אלכס, האיש שפגע בך ובאימא שלך,‬ ‫איזה סוג של מכנסיים הוא לבש?‬
‫אלה.‬ ‫-אלה?‬
‫ואז אלכס התחיל לתאר את האדם הזה.‬
‫באיזה צבע הם היו?‬ ‫-כחול.‬
‫באיזה צבע היו הנעליים שלו?‬
‫בצבע הזה.‬
‫קיבלנו ממנו תיאור של גבר לבן צעיר,‬
‫שלבש חולצה לבנה ומכנסיים כחולים,‬
‫עם נעליים חומות.‬
‫אבל הפריט המשמעותי ביותר‬
‫היה שאלכס זכר‬ ‫שהוא חגר חגורה מעל החולצה הלבנה שלו,‬
‫כמעט כמו סינר קצבים.‬
‫התיאור של אלכס היה דומה לתיאור שנתנה אישה‬ ‫שראתה גבר שהולך לכיוון זירת הרצח‬
‫עשר דקות לפני הרצח,‬
‫שלבש חולצה לבנה, מכנסיים כהים,‬
‫ונשא סוג של תיק.‬
‫אז הגענו למסקנה שמבין כל האנשים בקומון,‬
‫זה החשוד הסביר ביותר.‬
‫עכשיו היינו צריכים רק למצוא אותו.‬
‫ניצב משנה, האם יהיה הוגן לומר‬
‫שעד עכשיו התקדמתם מעט מאוד?‬
‫כן, זו הערכה הוגנת.‬
‫קיוויתי שעד עכשיו האדם כבר יהיה במעצר,‬
‫אבל כשתראה את הגודל העצום‬ ‫של הבעיה שלי כאן בקומון,‬
‫אתה תבין למה.‬
‫בהיעדר ראיות,‬ ‫המשטרה פנתה לפסיכולוגים פליליים‬
‫כדי שיעזרו לבנות פרופיל של התוקף.‬
‫בזמנו, אנחנו רואים‬ ‫סרטים כמו "שתיקת הכבשים"…‬
‫אנחנו מראיינים את כל הרוצחים הסדרתיים‬ ‫האסורים לבניית פרופיל פסיכו-התנהגותי.‬
‫שבהם פסיכולוגים פליליים‬ ‫מבינים מי החשוד שלהם‬
‫בעזרת פרופיילינג של עבריינים.‬
‫זה מעניין אותי. כפי שאמרתי,‬ ‫לאמריקאים יש הצלחה רבה.‬
‫מומחה אחד שהם התייעצו איתו‬ ‫הוא רוברט רסלר, סוכן FBI בדימוס.‬
‫רסלר ראיין רבים מרוצחי המין‬ ‫הנודעים ביותר לשמצה באמריקה,‬
‫ביניהם ג'פרי דאהמר.‬
‫הוא אומר שהאדם‬ ‫שרצח את רייצ'ל ניקל אינו מאורגן.‬
‫המחשבה הראשונה של אנשים‬ ‫היא האם זה רוצח סדרתי?‬
‫האם נראה את זה שוב תוך כמה ימים או שבועות?‬
‫יש לנו עסק עם אדם לא מאורגן, מוטרף,‬
‫שיכול להיות שסובל מהפרעה נפשית.‬
‫למרות שג'ון באסט פגש את בוב רסלר,‬ ‫זה היה ביקור חטוף, בעיקרון.‬
‫אבל המחשבה הייתה שכדאי שנקדם‬ ‫את הרעיון של פרופיילינג של עבריינים.‬
‫אז בונה הפרופילים החשוב ביותר של עבריינים,‬
‫שכבר עבד עם המשטרה בעבר,‬
‫נעשה מעורב בחקירה הזאת כיועץ.‬
‫כשהמשטרה מבקשת ממני לעזור,‬ ‫זה בדרך כלל כי הדברים תקועים במובן כלשהו.‬
‫- פול בריטון‬ ‫פסיכולוג פורנזי יועץ -‬
‫ואני די בטוח שזה היה המצב‬ ‫עם הרצח של רייצ'ל ניקל.‬
‫פול בריטון מאוניברסיטת לסטר‬
‫עבד על כמה מתיקי הפשע‬ ‫הנודעים ביותר לשמצה במדינה.‬
‫בכל תיק, השוטרים אומרים, "מה שאני רוצה ממך‬
‫"זה משהו שיעזור לי לזהות פושע."‬
‫דניס נילסן, שבהמשך רואיין בכלא‬ ‫על ידי הפסיכולוג פול בריטון,‬
‫טרף גברים צעירים חסרי בית.‬
‫"משהו שיקרב אותי‬ ‫למנוע מהאדם הזה לעשות זאת שוב."‬
‫לדברי פול בריטון, פסיכולוג פורנזי,‬
‫בני הזוג ווסט‬ ‫אינם ייחודיים כפי שאנשים עשויים לחשוב.‬
‫הוא משוכנע שיש‬ ‫רוצחי המונים חופשיים נוספים.‬
‫התבקשתי להצטרף ולבחון את התיק הזה‬
‫בין שלושה לארבעה שבועות‬ ‫אחרי שרייצ'ל נרצחה.‬
‫והם רצו לשמוע את דעתי,‬
‫ניתוח פסיכולוגי של מי עשוי היה לעשות זאת.‬
‫יש לי את החומרים מזירת הפשע,‬ ‫יש לי את הווידאו,‬
‫יש לי את המפות של הקומון.‬
‫אבל מה שאני צריך לעשות זה לבקר בזירה עצמה.‬
‫יש חניון ליד טחנת רוח בווימבלדון קומון.‬
‫חנינו שם,‬
‫ומשם הלכנו ברגל לזירת הפשע.‬
‫מה שהעבריין יחפש‬
‫הוא מקום בו הוא יוכל למצוא קורבן מזדמן.‬
‫זה מקום ממנו הוא יוכל לצפות,‬
‫לפקח.‬
‫הוא מחכה למצוא‬ ‫את האדם הכי קרוב להעדפות שלו,‬
‫ובמקרה זו רייצ'ל ניקל המסכנה.‬
‫הוא היה יכול להסתכל ולצפות,‬
‫כי הוא צופה. הוא עוקב.‬
‫ולעיתים קרובות,‬
‫ואני מדבר בפשטות, ברשותכם,‬
‫עולה בו המחשבה…‬
‫"הכלבה הזאת הייתה מזלזלת בי.‬
‫"זה לא מקובל עליי.‬
‫"היא תהיה שלי."‬
‫יש כאן כוונה ממוקדת ביותר‬ ‫לחסל את האישה הצעירה הזאת.‬
‫אבל לא היה סביר שרייצ'ל ניקל‬ ‫פשוט תיכנע למוות…‬
‫בלי שתהיה תגובה כלשהי.‬
‫אבל אם מישהו אומר בעיקרון,‬
‫"את תעשי עכשיו מה שאני רוצה‬ ‫או שאפגע בילד",‬
‫זה משנה הכול.‬
‫הילד שם כבן ערובה.‬
‫הילד שם כקלף מיקוח.‬
‫היא יודעת שהיא מוותרת על חייה‬ ‫למען חייו של הילד שלה.‬
‫הצלחתי להיות ברור לחלוטין.‬
‫הוא יהרוג אנשים נוספים.‬
‫זו לא סתם תמונה סטטית.‬
‫זה רק פריים בסרט שממשיך.‬
‫כשחזרת לאימא, היא עמדה או שהיא שכבה?‬
‫אני לא זוכר.‬
‫תפסיק לשאול אותי את השאלות האלה, אבא.‬
‫אתה עושה עבודה מצוינת, אלכס.‬ ‫אתה עושה עבודה מצוינת.‬
‫הימים הופכים לשבועות,‬ ‫שבועות הופכים לחודשים.‬
‫ואז הגענו לנקודה שבה זה נהיה כבד ורפטטיבי.‬
‫ואז ממש הרגשתי, "זה…‬
‫"אנחנו משחקים על תשוקה שולית פוחתת.‬ ‫מה עוד הוא יכול לתת?"‬
‫כשחזרת לאימא…‬ ‫-נמאס לי!‬
‫נמאס לך?‬ ‫-כן.‬
‫שאלה אחת אחרונה, אלכס.‬ ‫-לא. די.‬
‫אוקיי, בסדר. זה בסדר. בוא הנה.‬
‫היית טוב. היית טוב מאוד.‬
‫נדבר על השאר בפעם אחרת, הא?‬
‫לא.‬
‫לא, עדיין יימאס לי.‬
‫עדיין יימאס לך?‬ ‫-כן.‬
‫לא נדבר יותר.‬
‫המשטרה רצתה לנסות פעם אחת אחרונה.‬
‫הם חשבו על רעיון נואש אפילו יותר,‬
‫שאולי נחזור לווימבלדון קומון‬ ‫ונחיה את זה מחדש.‬
‫אני חושבת שהם קיוו‬ ‫שאם הוא יראה את מקום הרצח,‬
‫זה יעורר זיכרונות נוספים.‬
‫חשבתי שהסיכוי קלוש מאוד, אבל לא הרגשתי‬ ‫שאני יכולה לאסור עליהם לעשות זאת.‬
‫בסדר.‬
‫אז עכשיו, אוקיי,‬ ‫זה לא עוד מפגש שחוזר על עצמו‬
‫באותה סביבה. אולי יש בזה ערך כלשהו.‬
‫וכשהגענו לשם, הוא לא רצה לצאת מהמכונית.‬
‫מה שהטריד אותו הייתה הנוכחות‬ ‫של כל המבוגרים הלא מוכרים האלה,‬
‫כי המשטרה הגיעה.‬ ‫אלה לא היו רק הבלשים שהוא היה רגיל אליהם.‬
‫היו שם עוד כמה שוטרים.‬
‫בסופו של דבר יצאנו מהמכונית והתחלנו ללכת.‬
‫ברגע שהתחלנו ללכת, הוא היה שמח.‬
‫הלכנו בשביל ההוא.‬
‫התחלנו לרוץ.‬ ‫אלכס ואני התחלנו לרוץ, בשביל הכיף.‬
‫הוא נהנה. אבל כמה שוטרים רצו מאחורינו,‬
‫והפסיכולוגית רצה מאחורינו.‬
‫השוטרים לקחו אותנו,‬
‫אבל ראיתי שהילד הקטן ידע לאן אנחנו הולכים…‬
‫ושהוא נזכר בדברים.‬
‫התקרבנו עוד ועוד למקום בו בוצע הפשע.‬
‫הייתי מודעת לכך‬ ‫שהילד הולך ונעשה נוקשה יותר,‬
‫ואני די בטוחה שהוא נזכר.‬
‫אלכס?‬
‫האיש שהרג את אימא, איפה הוא היה?‬
‫זה היה כאן?‬
‫מתי הוא התחיל לדבר עם אימא?‬
‫אתה זוכר?‬
‫אמרת לי פעם‬ ‫שהוא דיבר עם אימא לפני שהוא הרג אותה.‬
‫אתה זוכר איפה הוא דיבר עם אימא?‬
‫ליד האגם?‬
‫ואז הגיע שלב שבו הוא מעד ונפל קדימה.‬
‫והוא יילל והתייפח.‬
‫ואז כבר הספיק לאנדרה.‬
‫זה פאקינג מטופש.‬
‫הוא בכה, והתפרצתי.‬
‫זה הספיק לי. נמאס לי.‬
‫זה גבה ממנו מחיר כבד מדי,‬
‫וזה גבה מחיר כבד מדי גם ממני.‬
‫קדימה! בוא נלך כבר!‬
‫אז הרמתי אותו ופשוט חזרנו למכונית.‬
‫נסענו בשיא המהירות.‬ ‫השארנו להם אבק, בעיקרון.‬
‫אבל לא הייתי במצב כשיר,‬
‫אז עצרתי ברגע שיכולתי ומצאתי מקום שקט.‬
‫וממש פרצתי בבכי,‬
‫ופשוט לא יכולתי להפסיק.‬
‫פשוט לא יכולתי… למנוע מעצמי.‬
‫לא יכולתי להיות חזק בשלב ההוא.‬
‫וידעתי שהוא מסתכל עליי.‬ ‫הוא כבר נרגע עד אז.‬
‫אבל פשוט הייתי חייב להוציא את זה.‬
‫ואז, ברגע שהתעשתי,‬
‫אמרתי שאני מצטער,‬
‫וחזרנו לבית של סבתא.‬
‫אז התרחקנו.‬
‫זו הייתה הפעם האחרונה שראיתי אותם.‬
‫עשיתי מה שיכולתי.‬
‫לא הייתי מאוד מרוצה ממה שעשיתי,‬ ‫אבל ניסיתי ו…‬
‫עצב. ו…‬
‫פשוט מודעות לכך שזה היה ניסיון שלא עבד.‬
‫ראשית, פשע נודע לשמצה‬
‫שלפני חודשיים עלה לכותרות בכל בריטניה.‬
‫בווימבלדון קומון שבדרום מערב לונדון,‬ ‫אימא צעירה, רייצ'ל ניקל,‬
‫הותקפה ונדקרה פעמים רבות.‬
‫נראה שמדובר במקרה של רצח אקראי,‬
‫מה שכמובן מקשה מאוד על פתירתו.‬
‫אז הערב הבלשים מניחים‬ ‫את כל קלפיהם על השולחן‬
‫ופונים לעזרת האומה כדי למצוא את הרוצח.‬
‫הגענו לשלב בחקירה‬
‫שבו היינו משוכנעים למדי שהתיאור שהיה לנו,‬
‫יש סיכוי טוב שהוא היה של הרוצח.‬
‫אז זה היה הזמן ללכת לתקשורת‬
‫כדי לראות אם מישהו יוכל להביא שם‬
‫של מי שעשוי להיות האדם הזה.‬
‫האדם היה בשנות ה-20 או ה-30 לחייו.‬ ‫הוא היה גבוה, מעל 1.78 מטר,‬
‫ושיערו היה חום וקצר.‬
‫הוא לבש חולצה לבנה עם כפתורים‬ ‫ומכנסיים כהים, אולי כחולים,‬
‫ונשא תיק קטן וכהה.‬
‫באופן מסקרן, החגורה שלו הייתה מעל חולצתו,‬ ‫ולא סביב מכנסיו.‬
‫עכשיו, מנקודה זו,‬ ‫בואו נוסיף השערות מושכלות.‬
‫פסיכולוג קליני יועץ‬ ‫משרטט פרופיל סביר של הרוצח.‬
‫מה שהם קיבלו ממני‬
‫היה ניתוח פסיכולוגי מפורט של הרוצח, לדעתי.‬
‫גילו של הרוצח הוא פחות מ-30. הוא גר באזור.‬
‫יש לו מעט חברים,‬ ‫והוא נוטה לעסוק בתחביביו לבד.‬
‫עשוי להיות לו עניין באמנויות לחימה.‬
‫הוא אוהב פורנוגרפיה.‬
‫אין לו חברה קבועה.‬
‫אם היו לו חברות בעבר,‬ ‫הוא היה לא מספק בעיניהן,‬
‫חסר ניסיון מיני…‬
‫אמרתי להם שזה פושע שלא גר רחוק.‬
‫זה אדם שהכיר את הקומון, שהתמצא בדרכים שם.‬
‫הוא הלך ברגל.‬
‫מספר הטלפון אליו יש להתקשר…‬
‫אחרי התוכנית "קריימווץ'",‬
‫הגיעו הרבה שיחות טלפון.‬
‫בנוגע לרצח של רייצ'ל ניקל,‬
‫הגיעו 90 שיחות לאולפן‬ ‫בפעם האחרונה שדיברתי עם הצוות.‬
‫לדברי ניצב משנה באסט, עשר מהן מעניינות.‬ ‫אדם אחד עלה לראש הרשימה שלהם.‬
‫קיבלנו שיחות טלפון‬ ‫משני תושבים מקומיים או יותר,‬
‫שאמרו שהקלסתרון…‬
‫דומה לאדם בשם קולין סטאג.‬
‫והם ציינו שהם חושבים שהוא מסוג האנשים‬
‫שעשויים היו לבצע רצח כזה.‬
‫והוא הודה שהיה בקומון‬ ‫בערך באותו זמן שבו רייצ'ל נמצאה.‬
‫האישה שראתה את הגבר שהלך לכיוון זירת הרצח‬
‫הצביעה אחר כך על סטאג במסדר זיהוי‬
‫כאותו אדם.‬
‫במשטרה אומרים שהאדם נעצר אתמול בצהריים.‬
‫הוא עדיין נחקר.‬
‫סטאג גר קרוב לקומון,‬
‫אז כשהוא נעצר, נערך חיפוש בדירה שלו.‬
‫היה משהו מאוד מוזר בדירה הזאת.‬
‫אני זוכר שכשהגענו, היה משהו על דלת הכניסה.‬
‫- סטאג -‬
‫היה כתוב שם, "נוצרים היזהרו", או משהו כזה.‬
‫והיה חדר אחד‬
‫שבו צוירו על הרצפה סימנים של גלגל המזלות,‬
‫וכל המקום היה מלא בתמונות גותיות.‬
‫זה היה פשוט מקום ביזארי.‬
‫אחד השוטרים מצא ארון,‬
‫ובתוך הארון היה ציוד הישרדות.‬
‫היו שם סכינים.‬
‫הייתה שם גם אלה עם כדור בקצה.‬
‫וזה בהחלט הצביע על כך‬ ‫שלא בחבר נורמלי בציבור,‬
‫שיש משהו משונה לגביו.‬
‫בנוסף, כמובן, הוא התאים באופן מושלם‬ ‫לפרופיל של הפושע.‬
‫אבל הייתה בעיה.‬
‫למרות העובדה שהוא התאים לפרופיל של הפושע,‬
‫לא היו לנו מספיק ראיות כדי לקשר אותו לרצח.‬
‫הוא הודה שהוא היה משתזף בעירום בקומון,‬
‫והוא הואשם בהתערטלות.‬
‫אבל אז הוא שוחרר.‬
‫כמובן שזה היה מאכזב,‬ ‫כי לא רק שהוא היה חשוד טוב,‬
‫אלא שהוא היה החשוד היחיד מכל החקירה.‬
‫אז היינו צריכים להבין אם הוא האיש שלנו.‬
‫ובלי ראיות פורנזיות,‬
‫לא ידענו.‬
‫אחרי שהם שחררו את קולין סטאג,‬ ‫התקשורת הייתה על סף דלתנו.‬
‫אלכס היה העד היחיד לרצח של אימא שלו,‬
‫ומי שרצח אותה עדיין הסתובב חופשי.‬
‫אז הוא היה בסכנה.‬
‫אז ידעתי שאנחנו באמת לא בטוחים כאן,‬
‫ושאני צריך לקחת אותו.‬
‫לא היה לנו הרבה אמון באף אחד.‬
‫אז פשוט נקטנו בכל אמצעי זהירות‬ ‫כדי שלא יעקבו אחרינו או יאתרו אותנו…‬
‫ויצאנו אל החושך.‬
‫ונסענו לכיוון החוף‬
‫כדי להתרחק כמה שיותר מהרוצח שהסתובב חופשי‬
‫ומעדר העיתונאים ששום דבר לא היה עוצר בעדם.‬
‫ועזבנו חברים ובני משפחה.‬ ‫השארנו את כל הדברים החומריים מאחור.‬
‫עזבנו את הבית שחלקנו.‬
‫לקחנו רק את מה שיכולנו לסחוב איתנו.‬
‫חצינו את הגבול ונכנסנו לעולם חדש.‬
‫- שישה חודשים לאחר מכן -‬
‫רייצ'ל ואני תמיד דיברנו על מעבר לצרפת.‬
‫ביליתי זמן רב בצרפת כשהייתי נער.‬
‫שיחקתי הרבה טניס‬
‫ונסעתי בטרמפים, אז הכרתי את המדינה לא רע.‬
‫היינו בכפר קטן, כמה קילומטרים מהחוף.‬
‫עצרנו ליד דלת הכניסה בפעם הראשונה‬ ‫עם המפתחות ביד שלנו, פתחנו את הדלת,‬
‫והייתה לנו הרגשה נהדרת של משהו חדש שמתחיל.‬
‫יש לי רק שניים. יש לך שם בערך 50.‬
‫תראה מתחת ל…‬
‫זה היה ממש אידילי.‬
‫בית קטן ומקסים.‬
‫נוף מהחצר,‬
‫הסתובבו שם תרנגולות, גורי כלבים התרוצצו.‬
‫ובאמת שיכולנו סוף סוף לעצור,‬
‫להעריך את המצב‬ ‫ולהרגיש קצת שקט ושלווה סביבנו.‬
‫אלכס, תירגע.‬
‫תירגע.‬
‫יהיה לך כאב בטן אם תאכל ככה.‬
‫יותר מכול, זה הרגיש כאילו‬ ‫השארנו חלק גדול מהרוע מאחורינו.‬
‫הרגשנו שאנחנו במקום של שלווה.‬
‫סוף סוף היה נראה שדברים מסתדרים עבורנו.‬
‫זה היה אושר מוחלט.‬
‫רק לזכות שוב באנונימיות הזאת.‬
‫ערב טוב. הבלש שמוביל‬ ‫את המצוד אחר הרוצח של רייצ'ל ניקל,‬
‫האישה הצעירה‬ ‫שנרצחה בווימבלדון קומון לפני שנה,‬
‫אומר שהחקירה עשויה להצטמצם תוך שבועות,‬ ‫אלא אם תהיה התפתחות גדולה חדשה.‬
‫אני מאמין שאם שום דבר קריטי‬ ‫לא יתגלה בחודשיים הקרובים,‬
‫הייתי אומר שזה יהיה סוף החקירה.‬
‫ג'ון באסט אמר לתקשורת‬ ‫שאין כיווני חקירה חדשים,‬
‫שהלכנו עם החקירה הכי רחוק שיכולנו,‬ ‫ושהיא לקראת סיום,‬
‫בעוד שבמשך כל הזמן הזה כן קרה משהו.‬
‫היה כתוב שם, "צירפתי מכתב מהודר,‬
‫"ואם את לא רוצה לקרוא אותו, את לא חייבת."‬
‫אבל הסקרנות גברה עליי,‬ ‫והייתי חייבת לקרוא את המכתב.‬
‫קיבלנו שיחת טלפון מאישה‬ ‫שראתה את קולין סטאג בטלוויזיה,‬
‫והיא אמרה, "האיש הזה‬
‫"הוא איש שניהלתי איתו‬ ‫חלופת מכתבים בין אנשים בודדים.‬
‫"ואלה מכתבים מאוד מוזרים."‬
‫כל מילה, הוא משתמש במילים‬ ‫הכי מטונפות וולגריות שניתן להשתמש בהן.‬
‫הוא שאל אם אהבתי את המכתב שהוא כתב לי.‬
‫אמרתי שהוא לא הרשים אותי, בעיקרון,‬
‫והוא אמר שהוא יכתוב לי עוד אחד,‬
‫ושאל אם ארצה שהוא ישלח לי אותו,‬ ‫ואמרתי לו שלא.‬
‫ואמרתי שאם אקבל ממנו עוד מכתב,‬ ‫אתן אותו למשטרה.‬
‫היא שלחה אלינו את המכתבים האלה,‬
‫מה שנתן לנו תובנות מסוימות‬ ‫לגבי האופן בו קולין סטאג חושב.‬
‫ואז ג'ון באסט ביקש ממני שאעלה למשרד שלו,‬
‫ושם הכירו לי איזו שוטרת.‬
‫באסט אמר, "זה סמל הבילוש שלי,‬
‫"ואני רוצה שהוא ידע מה קורה."‬
‫ואז הוסבר לי‬
‫שעומד להתבצע מבצע חשאי‬
‫שמטרתו לגלות‬ ‫אם הפנטזיות המיניות של קולין סטאג‬
‫יחשפו מידע כלשהו בנוגע לרצח,‬
‫שרק הרוצח יכול לדעת.‬
‫השוטרים פנו אליי‬
‫ושאלו אם אוכל לעזור להם במבצע חשאי.‬
‫האופן בו המבצע יעבוד‬
‫הוא שהשוטרת הסמויה תכתוב מכתב לקולין סטאג,‬
‫תחת השם הבדוי ליזי ג'יימס.‬
‫היא מנסה לגרום לו לכתוב לה‬ ‫על הפנטזיות המיניות שלו,‬
‫כך שאם הוא יכתוב לה בחזרה‬
‫באופן דומה‬
‫לאופן בו הרוצח של רייצ'ל ניקל‬ ‫עשוי היה לכתוב בחזרה,‬
‫אז יהיה בסיס להמשיך בחקירה.‬
‫וקולין סטאג אכן כתב בחזרה.‬
‫ליזי היקרה, אני כל כך שמח‬ ‫שאת אוהבת את המכתבים שלי‬
‫ושאת רחבת אופקים וחסרת עכבות כמוני.‬
‫אני רוצה לשלוט בך.‬
‫הדברים שאעשה לך‬ ‫יכולים לגרום לעיניים שלך לדמוע.‬
‫את תישארי מושפלת ומלוכלכת.‬
‫במשטרה התרגשו מאוד‬
‫מהאלמנטים המיניים הראשונים‬ ‫שהגיעו מקולין סטאג.‬
‫עכשיו הם מרגישים שהמבצע שלהם מוצדק,‬
‫שיש עוד מה לדעת,‬
‫ושהם לא בזבזו את זמנם.‬
‫יום אחד, אחרי שהיינו שם אולי שנה,‬
‫אלכס ואני העמדנו פנים‬ ‫שאנחנו עורכים קרב חרבות.‬
‫והוא אמר, "זה כמו כשהאיש הרע הגיע".‬
‫וניסיתי…‬
‫תפסתי את עצמי,‬ ‫וניסיתי להמשיך באופן הכי טבעי שיכולתי.‬
‫אז בוקר אחד פשוט התיישבתי‬ ‫ליד השולחן האדום הקטן,‬
‫הצבתי את המצלמה, ו…‬
‫ופשוט ניסיתי לדבר על מה שקרה.‬
‫אלכס רצה לצייר,‬
‫והוא רצה שאעזור לו עם הציור.‬
‫אבא, אתה יכול לעזור לי‬ ‫לצייר את אימא על הדף הזה?‬
‫כשהמשכנו עם הציור,‬
‫אלכס נתן מידע שהבהיר לחלוטין מה הוא ראה.‬
‫אימא ראתה אותו?‬
‫אני לא חושב שהיא ראתה.‬
‫לא? אתה ראית אותו קודם?‬
‫כן, אני ראיתי אותו קודם.‬
‫היה לו תיק?‬
‫כן.‬
‫והוא פתח אותו, או שהוא כבר היה פתוח?‬
‫הוא פתח אותו.‬
‫ומה הוא הוציא ממנו?‬
‫סכין.‬
‫הנה אימא, הנה האיש הרע.‬
‫איפה הסכין?‬
‫מה הוא עשה לך?‬ ‫-הפיל אותי!‬
‫הוא הפיל אותך?‬ ‫-כן.‬
‫האיש הרע תקע בה את הדברים שלו.‬
‫מה הוא תקע בה?‬
‫סכין. הנה הסכין שלו.‬
‫ראית אותו?‬
‫כן, ראיתי את הסכין.‬
‫ראית את כל הפעמים?‬
‫ראיתי את זה… כן, ראיתי הכול.‬
‫את הכול.‬
‫הוא היה שם, ראה הכול,‬
‫הטמיע את כל זה,‬
‫שרד כמעט שנה,‬
‫כשבעיקרון הוא מחזיק את זה בראש לבד.‬
‫ראית פחות או יותר הכול?‬ ‫-כן, ראיתי הכול.‬
‫הסתכלת לצד השני?‬
‫כן, הסתכלתי לשם.‬
‫הסתכלתי לשם כדי לראות אם קורה עוד משהו.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫זה היה ממש נורא?‬
‫כן, זה היה ממש נורא.‬
‫היה מאוד קשה לשמוע את זה.‬
‫זה הילד שלך. זה התינוק שלך.‬
‫הוא היה שם.‬ ‫רייצ'ל הייתה שם. אני לא הייתי שם.‬
‫ניסיתי לדמיין את זה לאורך כל אותה שנה,‬
‫שוב ושוב, לילה אחרי לילה.‬ ‫רציתי לדעת מה הם עברו,‬
‫כי רציתי להיות מסוגל לעשות משהו בנידון,‬
‫או לחלוק בדרך כלשהי.‬
‫וכאן קיבלתי אישור‬
‫למה התרחש בדיוק, למה שאלכס ראה, ו…‬
‫זה ישר החזיר אותי למצב‬ ‫של לדמיין איך זה בטח היה עבור שניהם.‬
‫ואז, כמה שבועות אחר כך,‬
‫הגיעו החדשות שעומדים להגיש‬ ‫כתב אישום נגד קולין סטאג ברצח של רייצ'ל.‬
‫בסקוטלנד יארד אומרים שקולין פרנסיס סטאג‬
‫נעצר הבוקר בשעה חמש וחצי‬ ‫בביתו ברוהמפטון שבדרום-מערב לונדון.‬
‫- 17 באוגוסט 1993‬ ‫שלושה עשר חודשים אחרי הרצח -‬
‫הכתובת בה בוצע המעצר‬ ‫רחוקה כקילומטר וחצי מווימבלדון קומון,‬
‫שם רייצ'ל נרצחה לפני קצת יותר משנה.‬
‫השוטרים בילו את היום בחפירה בגינה שלו‬ ‫ובסריקת השטח עם גלאי מתכות.‬
‫קולין סטאג נעצר‬ ‫והובא לתחנת המשטרה בווימבלדון‬
‫כחשוד ברצח.‬
‫ומעצרו הגיע בעקבות‬ ‫מבצע חשאי במעורבות שוטרת.‬
‫היא פיתחה מערכת יחסים קרובה עם סטאג.‬
‫תרצי להציג את עצמך באופן רשמי?‬
‫כן. אני שוטרת בתפקיד.‬
‫למטרת החקירה הזאת,‬ ‫אני מוכרת בשם ליזי ג'יימס.‬
‫אם אראה לך כ-30 או 40 מכתבים‬
‫שהחלפת עם ליזי ג'יימס,‬
‫יהיה לך מה לומר‬ ‫בנוגע לרצון שלך לקיים יחסי מין‬
‫ופעילויות מיניות בווימבלדון קומון‬
‫וביער פתוח, כולל שימוש בסכינים…‬
‫אין תגובה.‬
‫במקום בו דם זורם?‬
‫אין תגובה.‬
‫במהלך המבצע החשאי,‬
‫קולין סטאג נפגש עם השוטרת הסמויה,‬
‫והוא נתן לה מכתב‬
‫שהציג את הרעיון‬ ‫של סכינים וכל מיני דברים אחרים‬
‫שהיו חלק מהפנטזיות של הרוצח.‬
‫אתה זוכר את המכתב הזה עכשיו, קולין?‬
‫אין תגובה.‬
‫"ואז האיש ניגש לערמת הבגדים שלו‬
‫"ומוציא חוט וסכין."‬
‫לרוצח של רייצ'ל ניקל‬
‫הייתה שורה של אלמנטים‬ ‫מאוד ספציפיים בפנטזיה שלו,‬
‫שאינם מאוד שכיחים.‬
‫ועכשיו נראה שלקולין סטאג‬ ‫יש בדיוק אותן פנטזיות.‬
‫אנחנו צריכים להסתכל על הפנטזיות‬ ‫ככל שהן התקדמו, כפי שכתבת לליזי ג'יימס.‬
‫הסטייה הגוברת,‬
‫השליטה הגוברת, האלימות הגוברת,‬
‫הצורך להשפיל ולשלוט.‬
‫המון דברים הצביעו עליו כרוצח.‬
‫אני חושב שמה שקרה‬ ‫זה שהלכת בשביל טחנת הרוח,‬
‫והתיישבת על חלקת דשא קטנה.‬
‫אני חושב שלמעשה תיארת את זה‬ ‫באחד המכתבים שלך לליזי ג'יימס.‬
‫העובדה שאתה רואה אישה בלונדינית מהממת‬
‫מתקרבת ממרחק.‬
‫זה מה שקרה לרייצ'ל?‬ ‫-אין תגובה.‬
‫הסתכלת מנקודת התצפית שלך וריגלת אחריה.‬
‫ורצת, וארבת לה.‬
‫ודחפת את הילד הקטן שלה עם הפנים כלפי מטה.‬
‫דחפת את הפנים של הילד הקטן לבוץ.‬
‫אין תגובה.‬ ‫-ואז דקרת את רייצ'ל 49 פעמים.‬
‫אין תגובה.‬
‫ב-15 ביולי 1992, בווימבלדון קומון,‬
‫רצחת את רייצ'ל ניקל,‬
‫גרמת למותה מפצעי דקירה רבים.‬
‫אין תגובה.‬
‫אחרי שהוחזק במהלך הלילה‬ ‫בתחנת משטרה בקרבת מקום,‬
‫קולין סטאג הוסע במהירות‬ ‫לבית המשפט השלום וימבלדון,‬
‫כשהוא מואשם ברצח של רייצ'ל ניקל.‬
‫השופטים השאירו אותו במעצר עד לשבוע הבא.‬
‫התביעה הכללית קיבלה את כל הראיות‬ ‫הקשורות למכתבים ולראיון,‬
‫והוחלט שיש מספיק ראיות‬
‫כדי להאשים אותו ברצח.‬
‫כשקולין סטאג מחוץ לרחובות,‬
‫מבחינתי, כל העניין הסתיים.‬
‫אז החלטתי שזה זמן טוב ללכת על משהו אחר.‬
‫אז עזבתי את החקירה.‬
‫העובדה שקולין סטאג במעצר עכשיו‬
‫העניקה תחושת הקלה מסוימת.‬
‫אבל למדנו משלב מוקדם,‬
‫ידעתי שאם אתה עובר‬ ‫מצב כמו זה שאנחנו עברנו,‬
‫אתה כל הזמן מגן על עצמך,‬ ‫ואתה במנטליות של לחכות ולראות.‬
‫- שלושה חודשים לאחר מכן -‬
‫- פלאמסטד, דרום-מזרח לונדון -‬
‫המשטרה בדרום לונדון במצוד‬ ‫אחר הרוצח של ילדה בת ארבע ואימה.‬
‫- 6 בנובמבר 1993 -‬
‫לדבריהם, מדובר באחד המקרים‬ ‫המזעזעים שהם נאלצו לחקור אי פעם.‬
‫אני אימא.‬
‫חברים קרובים של סמנתה וג'זמין ביסט‬ ‫עדיין מנסים לעכל את מה שקרה.‬
‫מה שזעזע את המשטרה‬ ‫הייתה האכזריות של הרציחות.‬
‫קצין בכיר אמר‬ ‫שפציעותיה של סם ביסט היו איומות.‬
‫אני מחשיב את עצמי לקשוח יחסית,‬
‫לא הרבה משפיע עליי, אבל…‬
‫- מיקי בנקס‬ ‫ניצב משנה -‬
‫אפילו עכשיו זה גורם לי לחשוב,‬ ‫"אלוהים, מה לכל הרוחות קרה שם?"‬
‫זאת אומרת, זה היה מזוויע.‬
‫מיקי בנקס היה ניצב המשנה שלי.‬
‫הוא היה קצין החקירה הבכיר, והוא למעשה…‬
‫- רוג'ר בוידל-סמית'‬ ‫סמל בילוש -‬
‫אני זוכר שהוא שם עליי יד ואמר,‬ ‫"רוג', פשוט תתכונן,‬
‫"כי זה המקרה הכי נורא שראיתי."‬ ‫אני זוכר את זה עד היום.‬
‫ואז נכנסנו יחד עם צוות המז"פ‬
‫וערכנו חיפוש בדירה.‬
‫זאת הייתה דירה קטנה עם חדר שינה אחד,‬
‫והבנו שסמנתה ביסט גרה שם‬
‫עם בתה בת הארבע,‬ ‫אבל הן היו צריכות לחלוק חדר שינה.‬
‫היא הייתה אם יחידנית,‬ ‫וכנראה שלא היה לה הרבה כסף.‬
‫היו הרבה צעצועים בחדר השינה,‬ ‫הרבה ציורים של ג'זמין על הקירות.‬
‫היה נראה לי שהן היו מאוד קרובות.‬
‫וכשנכנסנו,‬
‫התברר שיכול להיות‬ ‫שסמנתה נדקרה למוות במסדרון,‬
‫נגררה לסלון,‬
‫והונחה על כרית גדולה בתנוחת כוכב.‬
‫וגופתה בותרה.‬
‫נעשה ניסיון להסיר את רגליה,‬
‫והגופה נפתחה.‬
‫כשחזרנו במסדרון,‬
‫חדר השינה היה בצד ימין, קרוב לדלת הכניסה.‬
‫ונכנסנו לחדר השינה,‬
‫וראש של ילדה קטנה הציץ מתחת לשמיכה.‬
‫אפשר היה לראות שיער סתור,‬
‫והתברר שהיא נחנקה והותקפה מינית.‬
‫היא הייתה מתה, אבל נראתה כאילו היא ישנה.‬
‫המחשבה הראשונה הייתה, "אנחנו חייבים‬ ‫לתפוס את מי שעשה את זה, כי הוא משוגע".‬
‫כולם רצו לתפוס את המנוול‬ ‫שביצע את הפשע הזה.‬
‫זה היה דבר שכולנו הסכמנו עליו,‬
‫אחרת יהיה עוד רצח.‬ ‫כי ברגע שהאנשים האלה מתחילים עם זה,‬
‫די ברור שהם יהפכו לרוצחים סדרתיים.‬
‫היו מאות טביעות אצבעות בדירה,‬
‫וכמובן שהן היו צריכות‬ ‫לעבור דרך מחלקת טביעות אצבעות,‬
‫כשכל טביעה נבחנת בנפרד.‬
‫שוטרי טביעות האצבעות‬ ‫מסתכלים דרך זכוכית מגדלת‬
‫על כל טביעת אצבע‬ ‫ומזהים אותה דרך הפיתולים והסימנים,‬
‫וזאת אמנות.‬
‫אבל אז, תוך חודשיים אולי,‬ ‫הצלחנו לשלול את כל סימני האצבעות האלה,‬
‫שזה כשלעצמו דבר יוצא דופן למדי,‬
‫כי בדרך כלל יש סימן אחד או שניים‬ ‫שנשארים לא מזוהים,‬
‫ולעיתים קרובות הם של החשוד.‬
‫לא היה שום דנ"א, לא היו שום רמזים.‬
‫שום דבר שהיה יכול לעזור לחקירה.‬
‫לא מצאנו כלום, שזה מאוד יוצא דופן.‬
‫לא היה כל סימן לפריצה לדירה,‬
‫והבלשים מודים שיש להם מעט רמזים בתיק הזה.‬
‫בנוגע למניע לרצח הזה של אם ובתה הצעירה,‬
‫נראה שרק הרוצח יודע מהו.‬
‫התת-ניצב שלי בזמנו פנה אליי‬
‫ואמר לי שכדאי שאדבר עם פול בריטון,‬
‫כי הוא היה מומחה.‬
‫הוא עשה עבודה רבה בתיק של רייצ'ל ניקל.‬
‫אז לקחו אותי לזירה של הרציחות.‬
‫הדירה שסמנתה וג'זמין ביסט גרו בה‬
‫חשובה למדי מבחינת המיקום שלה.‬
‫מייד מאחורי הדירה יש אזור של גינה.‬
‫ומעבר לגינה הזאת‬
‫יש אזור מוקף בעצים,‬
‫שבו הוא יושב, צופה, מגשים את הפנטזיות שלו,‬
‫ועולות לו מחשבות כאלה,‬
‫"את לא תתגרי בי.‬
‫"את לא תלעגי לי.‬
‫"בואי נראה איך תסתדרי אחרי שאגמור איתך."‬
‫פול בריטון, פסיכולוג קליני,‬ ‫עד כמה אתם מכירים אותו?‬
‫אני חושב שאנחנו יודעים היטב מה עבר לו בראש‬
‫בעת ביצוע העבירה,‬
‫אבל הייתי רוצה שהוא יספר לי‬ ‫איך הוא עלה לראשונה על הדרך‬
‫שבסופו של דבר הובילה אותו להרוג,‬ ‫לפגוע בסמנתה.‬
‫היית רוצה שהוא יספר לך?‬ ‫לא סביר שהוא יתקשר ויגיד,‬
‫"אפשר לדבר עם פול בריטון בבקשה?"‬ ‫ויספק את התשובות.‬
‫אני חושב שיש אפשרות שהוא ירצה לעשות זאת.‬
‫נדיר מאוד שזרים תוקפים אנשים רגילים.‬
‫נוכחות של ילדים היא אפילו יותר נדירה.‬
‫סביר להניח שהוא כבר עשה משהו דומה בעבר.‬
‫הוא לא סתם יצא ועשה את זה.‬ ‫זה תהליך, להגיע לרמה כזאת של אלימות.‬
‫ולא הצלחנו להבין איך,‬
‫בפרק זמן של 16 חודשים‬
‫בין הרצח בווימבלדון קומון‬
‫לרצח בפלאמסטד,‬
‫איך שני אנשים שונים מסוגלים‬ ‫לבצע פשעים אכזריים ונועזים כאלה.‬
‫אז האם יכול להיות שאותו אדם ביצע את שניהם?‬
‫הקורבנות היו מאוד דומות בגילן ובמראה שלהן.‬
‫לשתיהן היה ילד שנכח במהלך התקיפות.‬
‫ומספר פצעי הדקירה‬ ‫בגופן של רייצ'ל ניקל ושל סמנתה ביסט‬
‫היה באזור ה-50.‬
‫אז לבקשתנו,‬
‫הבלשים הבכירים בחקירה של תיק ניקל‬ ‫הגיעו לחדר האירועים שלנו‬
‫כדי לדבר על נקודות הדמיון בין שתי הזירות.‬
‫ובעיקרון, הם ביטלו את ההצעה שלנו‬
‫שיכול להיות ששני הפשעים‬ ‫בוצעו על ידי אותו אדם.‬
‫כי כמובן,‬
‫קולין סטאג היה במעצר‬ ‫כשהאם והבת ממשפחת ביסט נרצחו.‬
‫וניסינו לשכנע אותם שיכול להיות‬ ‫שהם תפסו את האיש הלא נכון.‬
‫ואיך הם הגיבו לזה?‬
‫בעוינות, ופשוט…‬
‫"אין סיכוי שלא תפסנו את האיש הנכון."‬
‫היה להם את החשוד שלהם,‬
‫והם פשוט לא היו מעוניינים לדון בנושא.‬
‫הם היו משוכנעים שהם תפסו את הבחור הנכון.‬
‫פותח את המתנות!‬
‫עברה שנה וחצי, ואלכס היה במקום טוב.‬
‫אין הרבה מתנות מתחת לעץ עכשיו.‬
‫יש המון מתנות מתחת לעץ.‬
‫הוא התאקלם בבית הספר,‬ ‫הוא היה שמח עם חבריו.‬
‫אז הוא ממש פרח.‬
‫זה מנוף גדול.‬
‫בערך באותה תקופה,‬
‫הגיעה אליי השמועה ש…‬
‫שהמשטרה צריכה שאלכס יעיד‬ ‫במשפט של קולין סטאג.‬
‫הם קיוו שהוא יוכל לספק‬ ‫תיאורים פיזיים של התוקף‬
‫וגם תיאורים של התנועות שלו‬ ‫לפני ואחרי התקיפה.‬
‫אז שוב, היינו תקועים בין הפטיש לסדן.‬
‫מה נעשה?‬
‫אם זה האיש, ולא נופיע,‬
‫הוא יחזור לרחובות.‬
‫אבל מה המחיר שאלכס ישלם‬
‫בעקבות מפגש פנים אל פנים‬ ‫עם האדם שעשה את זה?‬
‫- תחנת משטרת פלאמסטד -‬
‫אני חושב שזו הייתה פשוט הרגשה.‬
‫פשוט הרגשה שמשהו כאן ממש לא בסדר.‬
‫כי זו הייתה אחת‬ ‫מזירות הפשע הראשונות שהייתי בהן‬
‫שבה כל טביעת אצבע שהייתה במקום נשללה.‬
‫מיקי בנקס דיבר איתי,‬
‫והוא רצה שייערך‬ ‫חיפוש נוסף בטביעות האצבעות,‬
‫במיוחד באלה ששייכות לסמנתה ביסט.‬
‫מיקי לחץ מאוד חזק שזה יתבצע,‬
‫ובסופו של דבר מחלקת טביעות אצבעות נכנעה‬
‫והסכימה לבחון מחדש‬ ‫כמה מטביעות האצבעות החשודות יותר‬
‫שנמצאו בדירה של משפחת ביסט.‬
‫זמן מה לאחר מכן‬ ‫הוא התקשר אליי ואמר, "יש לנו תוצאה".‬
‫כמה מטביעות האצבעות‬ ‫שבהתחלה זוהו כשייכות לסמנתה ביסט…‬
‫למעשה,‬
‫היו שייכות לאדם בשם‬
‫רוברט נאפר.‬
‫וזה היה רגע של אאוריקה, זה בטוח.‬
‫לעולם לא אשכח את זה.‬ ‫אלוהים, הייתי ברקיע השביעי.‬
‫נמצאו כשלוש או ארבע‬ ‫טביעות אצבע של נאפר בדירה.‬
‫אחת הייתה ממש מחוץ לדלת הפטיו,‬
‫והיו כמה בפנים,‬
‫במקום ממנו הוא ללא ספק‬ ‫נכנס דרך החלונות הצרפתיים.‬
‫הוא גר באזור. היה לו עבר פלילי קצר מאוד,‬
‫ולמעשה הוא בילה חודשיים במעצר.‬
‫נאפר נעצר בביתו ביום שישי.‬
‫הוא גר ברחוב פלאמסטד היי,‬
‫כ-800 מטר מהמקום בו התרחשו הרציחות.‬
‫אחרי שהוא נעצר ועבר הערכה בתחנת המשטרה,‬ ‫היה ברור שהוא סובל ממחלת נפש כלשהי.‬
‫וכשהוא נחקר,‬
‫הוא נתן תשובות מוזרות מאוד בגוף שלישי,‬
‫כאילו הוא מדבר על מישהו אחר.‬
‫הוא היה בחור כזה שחשב שהוא שונה מכולנו.‬
‫הוא היה מרוחק. בחור מוזר.‬
‫כולם אמרו אותו דבר,‬ ‫כל מי שפגש אותו. הוא היה מוזר.‬
‫הגענו לדירה שלו ברחוב פלאמסטד היי,‬
‫דירת חדר קטנה מאוד.‬
‫לא היו לו מיטה או מזרן,‬ ‫מה שהיה מוזר בעיניי.‬
‫הוא ישן על הרצפה, כנראה.‬
‫ואז התחלנו לערוך חיפוש בדירה.‬
‫ומהר מאוד מצאנו את ארגז הכלים האדום,‬
‫שהיה על הרצפה.‬
‫הוא היה נעול,‬
‫וכמובן שהיינו נואשים לגלות מה יש בפנים.‬
‫כשפתחנו אותו,‬
‫היו שם סכינים.‬
‫היה שם ספר,‬
‫ובספר היו הסברים‬ ‫על שיטות של חניקה, אני חושב,‬
‫ועל נקודות פגיעות בגוף,‬
‫שנעשה בהן שימוש כדי לתקוף אנשים‬ ‫ולנטרל אותם או להרוג אותם.‬
‫היה שם ספר מפות.‬
‫ובספר המפות הזה‬ ‫היו כל מיני סימונים ושרבוטים.‬
‫בזמנו, לא הבנו במה מדובר.‬
‫וחשבנו שהם מן הסתם יהיו חשובים מאוד‬
‫בזיהוי האפשרי של זירות הפשע שלו.‬
‫ובאחד השרבוטים,‬
‫היו כמה מדרגות‬
‫שנראה היה שיכולות להיות הית'פילד טראס.‬
‫ובשרבוט הזה הוא כתב את המילים,‬
‫"אזור אפשרי."‬
‫הוא זיהה אותו כמטרה אפשרית עבורו.‬
‫גבר בן 28 הואשם ברציחתן‬
‫של אם יחידנית, סמנתה ביסט,‬ ‫ושל בתה בת הארבע, ג'זמין, בנובמבר האחרון.‬
‫היום רוברט נאפר הכחיש שרצח,‬ ‫אבל הודה בהריגתן.‬
‫הרוצח של סמנתה‬ ‫צפוי לקבל את גזר דינו בהמשך היום.‬
‫הדבר המאוד עצוב בתיק הזה‬ ‫הוא שסמנתה הייתה בת יחידה,‬
‫ואימא שלה, מרגרט,‬
‫מעולם לא התאוששה‬ ‫מהאובדן של נכדתה היחידה ושל בתה היחידה.‬
‫זאת אומרת, זה מספיק רע לאבד את הבת שלך,‬
‫אבל גם את הנכדה שלך?‬
‫המשפחה חוסלה.‬
‫טרגדיה. נורא.‬
‫וכדי להוסיף למצוקה של התיק הזה,‬
‫אימא שלה מתה יום לפני שנאפר היה אמור‬ ‫לעמוד למשפט בבית המשפט אולד ביילי.‬
‫אז זה פשוט מקרה עצוב מאוד.‬
‫זמן מה לאחר מכן,‬
‫כשהסתכלנו שוב על המפות שלו,‬
‫למרות שרוב הסימונים‬ ‫היו באזור דרום-מזרח לונדון…‬
‫- ריצ'מונד -‬
‫היה סימון מסוים‬
‫רחוק מאוד מפלאמסטד,‬
‫בריצ'מונד פארק, דרום-מערב לונדון.‬
‫המקום נקרא מטע איזבלה,‬
‫וזו הייתה חלקת אדמה פתוחה‬ ‫קרובה מאוד לווימבלדון קומון,‬
‫זירת הרצח של רייצ'ל ניקל.‬
‫- 14 בספטמבר 1994‬ ‫שנתיים מאז הרצח של רייצ'ל -‬
‫מר סטאג נחקר לראשונה‬ ‫על ידי הבלשים בספטמבר האחרון.‬
‫הוא אמור להופיע כאן בבית המשפט‬ ‫באשמת הרצח של רייצ'ל ניקל הבוקר.‬
‫הודיעו לי לפני המשפט שלא יהיה צורך באלכס,‬
‫שהעדות שלו לא נחוצה.‬
‫חלק ממני היה אסיר תודה‬ ‫שהוא לא יצטרך לעבור את החוויה הקשה,‬
‫אבל חלק אחר ממני היה מודאג‬
‫שאנחנו לא משקיעים בזה‬ ‫את כל מה שאנחנו יכולים.‬
‫ואז כמה ימים אחר כך,‬ ‫הגיעו החדשות המטלטלות.‬
‫חבר התקשר כדי לשאול מה שלומי,‬ ‫לשאול איך אני מתמודד עם החדשות.‬
‫ואמרתי, "אילו חדשות?"‬
‫והוא אמר, "אתה לא יודע?‬
‫"זה נזרק."‬
‫האדם שהואשם ברצח האכזרי של רייצ'ל ניקל‬
‫בווימבלדון קומון לפני שנתיים‬
‫יצא היום כאדם חופשי מבית המשפט‬ ‫עוד לפני שהמשפט אפילו התחיל.‬
‫זה היה הלם מוחלט.‬
‫שופט באולד ביילי פתח בהתקפה נוקבת‬
‫על שיטות המשטרה היום, אחרי שסגר את התיק‬
‫נגד האדם שהואשם ברצח של רייצ'ל ניקל.‬
‫קולין סטאג יצא לחופשי‬ ‫אחרי שבילה יותר משנה במעצר,‬
‫אחרי שנתפס במבצע משטרתי חשאי‬
‫שזכה לביקורת חריפה מהשופט‬ ‫ונפסק כבלתי קביל.‬
‫כעסתי, כי מי שהחליט שהראיות האלה טובות‬
‫ושהן יעמדו באתגר מן הסתם עשה טעות גדולה.‬
‫וכעסתי שאולי האדם שהחליט לזרוק הכול לפח‬
‫פעל בקיצוניות,‬ ‫מכיוון שהיו ראיות נסיבתיות חזקות.‬
‫הייתה כנראה הרגשה שאם יש החלטה שצריך לקבל‬
‫בנוגע לשאלה אם קולין סטאג ביצע רצח,‬
‫זו החלטה שצריכה להתקבל ע"י חבר מושבעים.‬
‫אבל לא הגענו כל כך רחוק.‬
‫ויליאם קלג, סנגור מטעם המדינה,‬ ‫טען שהשוטרת ג'יימס שיקרה,‬
‫והציעה תמריצים למין ולמערכת יחסים.‬
‫השופט אוגנל אמר שהתנהגות המשטרה‬ ‫הסגירה לא רק מידה של עודף להט,‬
‫אלא גם ניסיון בוטה להפליל חשוד‬
‫באמצעות התנהגות פוזיטיבית ומטעה‬ ‫מהסוג הדוחה ביותר.‬
‫נכשלנו.‬
‫וזאת לא הרגשה טובה.‬
‫"חיי נהרסו על ידי שילוב‬ ‫של תאוריות פסיכולוגיות מפוקפקות‬
‫"וכמה סיפורים שנכתבו כדי לספק‬ ‫את הבקשות המיניות המוזרות של שוטרת סמויה.‬
‫"השופט הכיר בכך‬ ‫שמעולם לא הייתה אף ראיה נגדי,‬
‫"לא ראיות פורנזיות, לא ראיות הודאה, כלום."‬
‫כשנשאל אם קולין סטאג‬ ‫צריך לקבל התנצלות מהמשטרה,‬
‫מר פול קונדון אמר שהמשטרה כבר התנצלה‬ ‫בפני מי שהיה נחוץ להתנצל בפניהם לדעתה.‬
‫אני לא מביע שום התנצלות‬
‫על החקירה‬ ‫של המשטרה המטרופוליטנית בתיק הזה.‬
‫אני תומך באופן מלא בפעולת הקצינים שלי,‬
‫ואני לוקח אחריות מלאה‬ ‫על פעולות המשטרה בתיק הזה.‬
‫זה הרגיש כאילו חזרנו ליום הראשון,‬
‫עם הרוצח שמסתובב חופשי ובלי הגנה.‬
‫ומה שבאמת הדגיש את זה‬
‫הייתה ההצהרה של פול קונדון, מפקד המשטרה,‬
‫שהם לא מחפשים אף אחד אחר.‬
‫כרגע, אין מידע חדש,‬
‫אין לנו כיווני חקירה חדשים.‬
‫אז הם הבהירו היטב שלדעתם‬ ‫קולין סטאג התחמק מעונש על רצח,‬
‫וכעת הוא מסתובב חופשי.‬
‫נשארתי עם ההרגשה‬ ‫שאני לא יכול לסמוך על אף אחד,‬
‫ותמיד תהינו אם זכינו ליחס שונה‬
‫מכיוון שהייתי גבר צעיר בעל צבע.‬
‫אתה מאבד כל אמון במערכת.‬
‫אז עכשיו, כל סגירת מעגל ש…‬ ‫שהייתה יכולה להיות משמעותית עבורנו‬
‫הייתה דבר שהיינו צריכים למצוא בעצמנו,‬ ‫ולא יכולנו לסמוך על נסיבות חיצוניות‬
‫שיספקו לנו אותה.‬
‫במשך שנים רבות‬ ‫לא הייתה שום התקדמות אמיתית.‬
‫שום דבר לא ממש השתנה מבחינת מה שידענו.‬
‫מהיום הראשון, אלה היינו שלושתנו.‬
‫- אלכס הנסקומב -‬
‫אבא שלי ואני והכלבה שלנו, מולי.‬
‫זאת הייתה המשפחה שלנו.‬
‫אבא שלי ידע שהבנתי מה קרה.‬
‫שאימא שלי אהבה אותי,‬
‫ושהיא לא הייתה רוצה לעזוב אותי.‬
‫אז אבא שלי ואני‬
‫לא דיברנו על אימא שלי.‬
‫לא דיברנו על העבר.‬
‫אבל עדיין הרגשתי כעס על כך שזה קרה,‬
‫ושלא משנה מה עשיתי,‬ ‫לא יכולתי למנוע מזה לקרות.‬
‫אני חושב שאם אתה עד‬
‫למידה כזאת של רוע כילד קטן,‬
‫האשליה שיש לך שההורים שלך,‬
‫ולא משנה כמה טובה העבודה שהם עושים,‬
‫יכולים באמת להגן עליך מפני נזק,‬
‫אני חושב שהיא קורסת.‬
‫אלכס היה ילד קטן ממש מתוק.‬
‫הייתה שם שמחה.‬
‫אבל אז, בשנים שלפני ההתבגרות, היה שם כעס,‬
‫והכעס כוון אליי, די בצדק.‬
‫כעסתי מאוד על הרבה דברים שחווינו.‬
‫המפגשים שנמשכו לאורך שבועות וחודשים.‬
‫הדבר שהכי הטריד אותי היה‬ ‫שמחזירים אותי לאותו יום שוב ושוב,‬
‫והצעות שנתנו לי בנוגע‬ ‫לאיך אני אמור להרגיש לגבי זה.‬
‫ואני מניח שסחבתי את זה איתי במידה מסוימת.‬
‫הוא הסתבך עם הרשויות.‬
‫רק דברים קטנים,‬ ‫אבל שוטרים דפקו על הדלת מדי פעם.‬
‫אני לא חושב שהיה לי את אותו כבוד,‬
‫את אותו אמון כלפי אבא שלי כמו שהיה לי פעם.‬
‫והנקודה הבסיסית הייתה‬ ‫שהוא היה מגן המשפחה בתור האב,‬
‫ולמרבה הצער, הוא אפשר לזה לקרות לנו.‬
‫אז בשנות הנעורים שלי,‬ ‫היו בינינו הרבה קונפליקטים.‬
‫הייתה לי תחושת אשמה עצומה‬ ‫שלא הגנתי על המשפחה שלי.‬
‫ואתה מרגיש טיפש.‬
‫אתה מרגיש כמו טיפש,‬
‫כי אומרים לנו להפקיד את ביטחוננו‬ ‫בידיים של סוכנויות אחרות.‬
‫פעם מזמן זה היה המערב הפרוע,‬ ‫והיית לוקח את החוק לידיים‬
‫ומגן על יקיריך בכל אמצעי שנדרש.‬
‫וזאת ההבנה שנחתה עליי באותה תקופה.‬
‫אני לא עשיתי את זה,‬
‫והלוואי שהייתי עושה.‬
‫עם כל שבוע שעובר, עם כל חודש שעובר,‬
‫עם כל שנה שעוברת,‬
‫אתה לומד להשלים עם זה ברמה מסוימת,‬
‫שהסיפור הזה אולי לעולם לא ייפתר.‬
‫- כעבור עשר שנים -‬
‫- היפה נרצחה על ידי החיה‬ ‫"בבקשה עזרו לתפוס אותו" -‬
‫עד שנת 2002, תיק רייצ'ל ניקל הפך לתיק קר.‬
‫המשטרה פנתה אליי ושאלה‬ ‫אם אני והצוות שלי נוכל לבחון אותו.‬
‫ידעתי מקריאה בעיתונים‬ ‫שזו הייתה תקיפה אלימה מאוד.‬
‫- ד"ר אנג'לה גאלופ‬ ‫מדענית פורנזית -‬
‫אבל הייתי מודעת לכך שקולין סטאג הואשם‬
‫ואז זוכה.‬
‫אבל אני חושבת‬ ‫שהוא עדיין היה חשוד מבחינת המשטרה.‬
‫אז הם רצו שעיניים חדשות יבחנו את התיק‬
‫ויראו אם מבין הדברים‬ ‫שהם אספו בזמנו יש משהו‬
‫שיהיה ניתן להשתמש בו‬ ‫כדי לזהות את התוקף של רייצ'ל.‬
‫היו כמה סרטי הדבקה,‬ ‫כאלה שמשתמשים בהם לאיסוף ראיות,‬
‫שנלקחו מהגופה של רייצ'ל,‬
‫ובמיוחד מהאיברים האינטימיים בגופה.‬
‫ושמנו לב שהמדענים המקוריים לא מצאו‬ ‫שום דנ"א על סרטי ההדבקה האלה.‬
‫אז מייד ידענו שמשהו לא היה בסדר,‬
‫כי אמורה הייתה להיות כמות עצומה‬ ‫של הדנ"א של רייצ'ל על סרטי ההדבקה האלה.‬
‫אני חושבת שמה שכנראה קרה‬ ‫זה שאם יש יותר מדי דנ"א בדגימה,‬
‫זה עלול להציף את הטכניקה,‬ ‫כך שאי אפשר לראות שום דבר.‬
‫אז אחד הדברים הראשונים שעשינו‬ ‫היה כמובן לחזור על הבדיקה,‬
‫אבל עשינו זאת בדרך קצת שונה.‬
‫כצפוי, מצאנו הרבה מהדנ"א של רייצ'ל.‬
‫אבל מצאנו גם שריד זעיר של דנ"א זכרי.‬
‫כשגילינו את הרמז הזה לדנ"א זכרי,‬
‫באמת שלא ידענו אם נוכל לפתח אותו מספיק,‬
‫להוציא ממנו מספיק מידע‬
‫כדי לזהות אדם מסוים אחד.‬
‫אז פיתחנו טכניקה חדשה לגמרי,‬
‫טכניקה רגישה חדשה,‬
‫שכללה לקיחת כמות זעירה של דנ"א מדגימה,‬
‫ואז הכפלה של הדנ"א,‬
‫או כמו שאנחנו קוראים לזה, הגברה.‬
‫כך יש לך פי כמה מהכמות המקורית,‬
‫וזאת כמות מספיקה כדי לנתח.‬
‫לקח בערך שנתיים לפתח את הטכניקה הזאת‬ ‫עד לנקודה שבה יכולנו להשתמש בה.‬
‫לפני שהרצנו את המידע שהיה לנו,‬ ‫את פרופיל הדנ"א הזה שהיה לנו,‬
‫דרך מסד הנתונים,‬
‫בדקנו אותו מול הדנ"א של קולין סטאג,‬
‫וללא ספק לא הייתה התאמה.‬
‫אז העברנו את הדגימה‬ ‫דרך מסד נתוני הדנ"א הארצי.‬
‫וכשעשינו זאת, מצאנו התאמה.‬
‫יום אחד הטלפון צלצל,‬
‫משום מקום, וזו הייתה מהמשטרה.‬ ‫והיו להם חדשות.‬
‫והחדשות היו שיש זיהוי ודאי.‬
‫והם אמרו שהאדם שזוהה הוא שם חדש לגמרי.‬
‫מסד נתוני הדנ"א סיפק התאמה…‬
‫- נמצאה התאמה -‬
‫לאדם בשם רוברט נאפר.‬
‫ואז גילינו שנאפר היה בבית החולים ברודמור,‬
‫כי הוא רצח אימא ואת בתה הצעירה.‬
‫כל הזמן הזה, זה היה מישהו אחר.‬
‫אז הרגע הזה בזמן‬
‫היה הרגע בו התרחיש הגרוע ביותר שלנו התממש,‬
‫שעוד מישהי נרצחה‬
‫על ידי אותו אדם ובאותן נסיבות.‬
‫עוד משפחה נהרסה.‬
‫אז אם לא ידעתי‬ ‫עד כמה בורכתי בכך שאלכס שרד,‬
‫כשגילינו מה קרה לסמנתה ולג'זמין…‬
‫אני מודה לאלוהים בכל יום.‬
‫כי רק בחסדי האל שרדנו יחד,‬
‫ורק בחסדי האל הוא שרד פיזית.‬
‫האמת שצפיתי‬ ‫במשחק כדורגל בטלוויזיה ערב אחד.‬
‫ושמעתי דפיקה בדלת,‬
‫וזה הרגיז אותי, כי פספסתי את המשחק.‬
‫פתחתי את הדלת,‬ ‫ועמדו שם שני עיתונאים, והם אמרו…‬
‫- קולין סטאג -‬
‫"האם ידעת שהמשטרה‬ ‫עצרה אדם אחר בקשר לרצח של רייצ'ל ניקל,‬
‫"ויש להם ראיות דנ"א שמוכיחות שהוא אשם?"‬
‫ואמרתי, "תוכלו לחזור עוד שעה בערך?‬
‫"אני צופה במשחק כרגע."‬
‫והם אמרו, "אוקיי, אין בעיה", ופשוט הלכו.‬
‫נמאס לי מכל העניין.‬
‫זה נמשך בערך 15 שנה.‬
‫קולין סטאג זכה להגנה משטרתית היום,‬
‫כשתיק רייצ'ל ניקל המשיך לרדוף אותו.‬
‫מאז שנעצרתי, היו כתבות בעיתונים‬
‫שהסיתו את הרגשות של אנשים נגדי.‬
‫אנשים צעקו דברים כמו,‬ ‫"אשם, תלו אותו" ודברים כאלה.‬
‫מר סטאג נותר‬ ‫באור הזרקורים התקשורתי המטריד,‬
‫אפילו לאחר שחרורו.‬
‫לא!‬
‫בעיקרון, הם החדירו לראש‬ ‫של אנשים את הרעיון,‬
‫"אנחנו יודעים שתפסנו את האיש הנכון,‬ ‫אבל הוא חמק בגלל עניין טכני."‬
‫אז נאלצתי לחיות עם זה.‬
‫אנשים רבים חשבו שהוא אשם,‬
‫אבל אף אחד לא באמת‬ ‫שמע את הראיות בעדו או נגדו.‬
‫משמעות הדבר היא‬ ‫שהוא נותר במעין לימבו כל השנים האלה.‬
‫עכשיו, אחרי שעברו 15 שנה, אדם הואשם.‬
‫מדובר ברוברט נאפר בן ה-41.‬
‫האדם הקודם שהואשם, קולין סטאג,‬
‫זוכה מפני ששוטרת ניסתה ללכוד אותו.‬
‫מעולם לא הייתה לי חברה אמיתית לפני גיל 29.‬
‫אז כשקיבלתי מכתב מליזי ג'יימס,‬
‫הרגשתי מאוד…‬
‫שמח שאישה מגלה קצת עניין בי.‬
‫ברור שהוא חף לחלוטין מכל מעורבות בתיק הזה.‬
‫- ג'ון ייטס‬ ‫סגן מפכ"ל המשטרה -‬
‫ואני מתנצל בפניו היום‬
‫על הטעויות שנעשו בתחילת שנות ה-90.‬
‫הייתה לי הערכה עצמית נמוכה מאוד‬ ‫עוד לפני שכל זה התחיל.‬
‫זה הפיל אותי עוד יותר,‬ ‫אז צללתי יותר ויותר עמוק.‬
‫זה גרם לי להרגיש מאוד פרנואיד. אם במקרה‬ ‫הייתי רואה אישה שחוצה את הכביש או משהו,‬
‫מייד הייתי חושב, "לא, תסיט את המבט",‬
‫כי מישהו היה יכול לצפות בי ולחשוב,‬ ‫"רגע, הוא עוקב אחרי האישה הזאת".‬
‫ופשוט חשבתי, "אלה החיים שלך עכשיו.‬
‫"אתה פשוט צריך לחיות עם זה.‬ ‫אתה יודע, אל תסמוך על אף אחד."‬
‫- 16 בדצמבר 2008‬ ‫יומיים לפני המשפט של נאפר -‬
‫לקראת המשפט,‬
‫אחד הבלשים הראשיים אמר,‬
‫"אחרי שתגיע בטיסה, ניפגש."‬
‫הוא אמר שיש משהו שאני צריך לדעת‬ ‫לפני שנגיע לאולם בית המשפט.‬
‫בשעה שבע בערב נפגשנו בתחנת המשטרה בהנדון.‬
‫הוא הכניס אותי לחדר אחורי.‬
‫רק שנינו היינו שם,‬ ‫והוא הגיש לי תיק מסמכים על השולחן.‬
‫- חסוי -‬
‫מה שראיתי בתיק המסמכים‬
‫היה פשוט אוסף טעויות כאוטי‬
‫שהיווה את כל החקירה הזאת.‬
‫- ניסיון אונס -‬
‫זה היה פשוט נורא.‬
‫זה החזיר אותי ליום הראשון.‬
‫לשיחה הראשונה,‬
‫לפעם הראשונה ששמעתי שרייצ'ל נלקחה מאיתנו,‬
‫ושאלכס עבר חוויה קשה כזאת.‬
‫ניסינו להבין את זה‬
‫שבוע אחרי שבוע,‬ ‫חודש אחרי חודש, שנה אחרי שנה.‬
‫וכל זה פשוט התפוצץ.‬
‫כי כאן היה כתוב שאת הכול היה ניתן למנוע.‬
‫בקיץ של 1989,‬
‫שלוש שנים לפני הרצח של רייצ'ל ניקל,‬
‫וגם לפני הרצח של סמנתה וג'זמין,‬
‫אנס סדרתי החל לתקוף נשים,‬
‫חלקן בנוכחות ילדיהן,‬
‫בשביל גרין צ'יין ווק,‬
‫שעובר דרך יער‬ ‫ושטח ציבורי פתוח בדרום-מזרח לונדון,‬
‫והוא גם לא רחוק מזירת הרצח של משפחת ביסט.‬
‫- גרין צ'יין ווק -‬
‫- אונס‬ ‫ראיתם אותו? הוא מוכר לכם? -‬
‫לפי הדנ"א,‬ ‫זוהה חשוד אחד בסדרת מקרי האונס.‬
‫שני אנשים שראו את הכרזה‬ ‫יצרו קשר עם המשטרה ואמרו,‬
‫"ציור הקלסתרון הזה דומה להפליא‬ ‫לבחור בשם רוברט נאפר."‬
‫שני בלשים שחקרו‬ ‫את מקרי האונס בגרין צ'יין ווק‬
‫הלכו לכתובת הידועה שלו.‬
‫הוא הופיע. שניהם דיברו איתו.‬
‫נאמר לו שהוא זוהה כחשוד אפשרי.‬
‫ואז הוא התבקש להגיע ולתת דגימת דם מרצונו,‬
‫מה שהוא הסכים לעשות.‬
‫אבל הוא לא הגיע לתחנת המשטרה,‬
‫אז הם חזרו לכתובת שלו.‬
‫הוא ארז את התיקים שלו ועזב.‬
‫הוא נעלם.‬
‫לאחר מכן,‬
‫בטענה שהוא היה גבוה יותר‬
‫מאשר התיאורים שנתנו קורבנות האונס,‬
‫התקבלה ההחלטה‬
‫על ידי קצין החקירה הראשי וסגנו‬
‫לשלול אותו כחשוד בחקירה ההיא.‬
‫אז בעיקרון לא נעשה עוד שום דבר.‬
‫מה שמתמיה אותי עד היום.‬
‫אם נאפר היה מגיע לתחנת המשטרה,‬
‫כפי שהוא אמר שיעשה,‬ ‫והייתה נלקחת ממנו דגימת דם,‬
‫הוא היה נעצר‬ ‫על מקרי האונס בגרין צ'יין ווק.‬
‫זה לא קרה, והיו לכך השלכות נוראיות.‬
‫והיה משהו בתיק המסמכים‬
‫שעבורי היה אפילו יותר הרסני.‬
‫- רוברט נאפר - ציר זמן -‬
‫בספטמבר או אוקטובר 1989,‬ ‫שנים לפני שרייצ'ל נהרגה…‬
‫- 1989‬ ‫אונס אישה -‬
‫אימא של רוברט נאפר דיווחה למשטרה‬
‫שהוא הודה שאנס אישה בפלאמסטד קומון.‬
‫אבל המשטרה לא עשתה עם זה כלום.‬
‫זה היה פיצול דרכים.‬
‫אם המשטרה הייתה פועלת‬ ‫בעקבות השיחה של אימא של רוברט נאפר,‬
‫ולוקחת ממנו דגימת דם,‬
‫זה היה יכול למנוע‬ ‫את כל התקיפות שהגיעו בהמשך.‬
‫את התקיפה שאלכס היה עד לה היה ניתן למנוע.‬
‫את המוות של רייצ'ל היה ניתן למנוע.‬
‫את המוות של סמנתה וג'זמין היה ניתן למנוע.‬
‫אם הם היו עושים את עבודתם כמו שצריך,‬ ‫הוא היה נעצר.‬
‫אנחנו רואים היום את פתרונו, סוף סוף,‬ ‫של אחד מתיקי הרצח הבלתי פתורים הכי גדולים.‬
‫היום, הרוצח של רייצ'ל ניקל‬
‫נמצא אשם בדקירתה למוות‬ ‫בווימבלדון קומון לפני 16 שנה.‬
‫רוברט נאפר הוצא מהתאים‬ ‫והובל לאולם 1 כאן באולד ביילי,‬
‫ושם, כשפרצופו אפור ושיערו מקריח,‬ ‫כשהוריה של רייצ'ל ניקל צופים,‬
‫הוא הודה סוף סוף שהרג את בתם.‬
‫אנדרה, אני ממש על ה…‬
‫ההודאה היום מביאה לסיומו‬
‫את אחד הפרקים המרשיעים ביותר‬ ‫בהיסטוריה של הסקוטלנד יארד.‬
‫הם הודו שהיו יכולים‬ ‫לתפוס את נאפר מוקדם יותר‬
‫ולמנוע ממנו להרוג.‬
‫אילו רק המשטרה הייתה פועלת אחרת,‬
‫רייצ'ל ניקל וסמנתה וג'זמין ביסט‬
‫לא היו מאבדות את חייהן.‬
‫היה ניתן לעשות יותר, וצריך היה לעשות יותר.‬
‫אילו היה נעשה יותר,‬
‫היינו במצב שהיה מאפשר לנו‬ ‫למנוע את תקיפה זו‬
‫ותקיפות חמורות ביותר נוספות של נאפר.‬
‫כולנו שמענו סיפורי אגדות בילדותנו.‬
‫כולנו שמענו בילדותנו‬ ‫את האזהרה לא להיכנס ליער.‬
‫האפלה, המפלצות, הסכנה.‬
‫אבל זה לא סיפור אגדה.‬
‫יש רוע אמיתי בעולם הזה.‬
‫ממש נאלצתי ל…‬
‫להשלים עם זה.‬
‫הבלבול הכי גדול מבחינתי היה, "למה?"‬
‫הכעס על אלוהים ש…‬
‫שדברים כאלה יכולים לקרות לאנשים טובים‬
‫בלי שום הסבר.‬
‫אז הייתה לי משימה,‬
‫והיא הייתה לאפשר‬ ‫לבן של רייצ'ל לעבור את כל זה‬
‫בדרך הטובה ביותר.‬
‫אני חושב שעם אנשים‬ ‫שאתה עובר איתם קשיים ביחד,‬
‫או שהם שוברים אותך‬ ‫ושוברים את מערכת היחסים,‬
‫או שהם מחזקים בהרבה את מערכת היחסים.‬
‫בסופו של דבר‬ ‫נאלצנו למצוא סגירת מעגל משלנו,‬
‫ואני חושב שזה דווקא דבר טוב.‬
‫ובסופו של דבר זאת הייתה ההבנה‬ ‫שאין לך ברירה, אלא להשלים.‬
‫להשלים עם זה.‬
‫ההורים שלי האמינו באינסופיות של הרוח.‬
‫שאימא שלי תמיד נמצאת איתי, לאן שלא אלך.‬
‫אבא שלי הקריב הכול‬ ‫בשבילי ובשביל מה שהוא האמין בו,‬
‫בלי שום ביטחונות לגבי איך זה ייגמר.‬
‫הוא היה אמיץ מספיק כדי לעשות‬ ‫את הדבר שהרגיש נכון בליבו.‬
‫לנצח אהיה חייב לו על כך.‬
‫תרגום כתוביות: גלעד קשר‬