Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Apa?
Igen?
Itt vagy fent?
Aha.
1993. JÚNIUS 16.
Apuci, segítesz lerajzolni anyucit erre a lapra?
Alex, nézz rám!
Amikor láttad a gonosz bácsit, szemben állt veled?
Vagy ezen az oldalon, vagy azon?
- Előttem volt. - Közvetlenül előtted?
- Aha. - Anyuci látta őt?
Szerintem nem.
Nem? Te láttad meg először?
Igen, én láttam meg először.
Volt nála táska?
Igen.
És kinyitotta, vagy már nyitva volt?
Kinyitotta.
És mit vett elő?
Egy kést.
Mit csinált veled?
- Ellökött! - Ellökött?
Igen.
A gonosz bácsi beledugta az izéit.
Mit dugott bele?
Egy kést. Itt van a kése.
Láttad?
Igen, láttam a kést.
Mindent láttál?
Igen, mindent láttam.
A fiam látta, ahogy meggyilkolják az anyját.
De senki sem tudhatta,
mennyi időbe fog telni megtalálni az elkövetőt.
A RACHEL NICKELL-GYILKOSSÁG
EGY ÉVVEL KORÁBBAN
DÉL-LONDON
Mi van nálad?
- Egy kamera. - Minek?
Hogy lekamerázzalak.
Ölelés!
Ezt nem szeretjük annyira, ugye?
Rachel és Alex elválaszthatatlanok voltak.
Rachel minden figyelme Alexre irányult.
Rachel egyáltalán nem volt anyagias.
Élvezte az élet apró örömeit.
A szerettei társaságát.
A legegyszerűbb dolgokban is megtalálta a szórakozást.
Alig várom!
Hogy aludjak.
Simizd meg Mollyt! Feküdj le, és simizd meg!
Akkoriban heti öt napon futárként dolgoztam,
és az egész országot jártam.
Éppen kitoltam a motoromat, készültem a napra.
És bár már elbúcsúztunk egymástól, megjelentek együtt.
Lejöttek a lépcsőn, és integetve elköszöntek.
Ez a mosolygós emlék maradt meg bennem,
ahogy kézen fogva állnak a lépcsőn.
Alex teljesen nyugodt volt, Rachel pedig gyönyörű.
1992. JÚLIUS 15.
Rendszeresen jártak a Wimbledon parkba.
Mindig is biztonságos hely hírében állt.
DÉLELŐTT 10:15
És Alexnek legalább annyi mozgás kellett, mint a kutyának.
Különben mindketten pörögtek.
Aznap pont Londonban voltam.
A külvárosba küldtek.
Még nem voltak mobiltelefonok.
Ezért naponta párszor hazatelefonáltam, hogy minden rendben van-e.
Valamikor délelőtt megálltam,
és kerestem egy működő telefont,
majd tárcsáztam.
Egy férfi szólt bele.
És megfagyott bennem a vér.
Azonnal tudtam, hogy komoly baj történt.
Rendőrként mutatkozott be.
Kérdeztem, hol van Rachel.
Azt mondta: „Baleset történt.”
Megkérdeztem, meghalt-e. Azt mondta, nem árulhatja el.
De ebből tudtam.
Megkérdeztem, hol van Alex.
Azt mondta, biztonságban van, a kórházban.
Azt mondta, küldenek értem egy rendőrautót.
Amint letettem a telefont, összetörve a földre rogytam.
André, pont a hasad van a képben.
Állítsd meg!
Én nem…
Nem tudom, mit mondjak.
Ez tetszik.
- Ez tetszik? - Igen.
Minden, a valóság stabilitásába vetett hitem eltűnt.
Azt mondanám, hogy az őrület határán egyensúlyoztam.
DÉLELŐTT 11:20
1992. július 15-én értesítettek,
hogy egy kutyasétáltató holttestet talált a parkban.
BŰNÜGYI HELYSZÍNELŐ
Az a munkánk, hogy ezeket a helyzeteket profi módon kezeljük.
Tárgyilagosan kell szemlélni az embertársunkat.
Egy füves részen sétáltam át,
és befordultam egy kis tisztásra.
Szörnyen nézett ki a tetthely.
Őrjöngő támadás történhetett.
Az áldozatot megtámadták, vonszolták,
49-szer megszúrták a nyak és a mellkas tájékán.
A keze az arca előtt volt, ahogy ott feküdt,
mintha még mindig védekezni próbálna.
Rémes volt.
A nyomozók azt mondták, hogy Rachelt hátulról támadták meg.
Többször is megszúrták és szexuálisan bántalmazták.
Alexre az anyjába kapaszkodva találtak rá.
Úgy kellett elrángatniuk onnan,
hogy ellássák.
Alexet bevitték a kórházba.
Mikor odaértem,
azt akarták, hogy beszéljek egy pszichológussal,
mielőtt találkozom Alexszel.
A pszichológus azt mondta, a gyerekek rugalmasak.
A legrosszabb dolgokat is átvészelik.
De tudniuk kell, hogy ez végleges, a szerettük nem jön vissza.
Alexet egy nővér hozta ki a karjában, és teljesen kábának tűnt.
Vágások voltak a szeme alatt, horzsolások az arcán.
És olyan átható volt a tekintete,
mint egy idős emberé, csak fiatal testben.
Átvettem, és lényegében elismételtem, amit a pszichológus mondott.
Baleset történt, anyuci meghalt, nem jön vissza.
És csak bámult tovább, nem kérdezett semmit.
De látszott rajta, hogy már tudja.
Látszott rajta, hogy nem igazán szorul magyarázatra a dolog.
Alex, fordulj meg, és integess nekem!
Integess!
Soha többé nem kérdezte, hol van az anyja. Egyszer sem.
A rendőrség lezárta a parkot azután,
hogy egy járókelő felfedezte a nő félmeztelen testét.
A nyomozók szerint őrjöngve támadhattak rá,
és ennek kétéves fia is a szemtanúja volt.
Szólt a hírszerkesztő, hogy a hírszolgálat szerint…
A SKY NEWS TUDÓSÍTÓJA
…halálos késelés történt a Wimbledon parkban.
Azonnal odaküldött a stábbal.
Wimbledon nagyon tehetős környék, gyönyörű házakkal.
A Wimbledon park egy 445 hektáros terület
közvetlenül London belvárosának szélén.
A gyilkosság fényes nappal történt,
és a rendőrség szerint a gyilkos tiszta vér lehetett.
Eve Richings, Sky News.
Tapintani lehetett, hogy mennyire megrázta az ott lévő rendőröket az eset.
Egy járókelő talált rá a félmeztelen áldozatra,
akinek egy kisfiú kapaszkodott a testébe.
A nyomozást vezető Bassett főfelügyelő
adta az első tájékoztatást.
A kisfiú tiszta sár és vér volt,
a vér talán az édesanyjáé.
Nyomozó őrmester voltam, és a nyomozás idején
én voltam John Bassett jobbkeze.
Mikor kiértünk a helyszínre,
láttam, hogy az áldozat szörnyű fájdalmakat élhetett át
a támadás során.
Mikor közelebbről megnéztük a testét, természetellenes pózban feküdt.
Letépték a ruházatát.
Nedves volt a teste és a teste környéke.
Ez alapján szexuális konnotációja is lehetett a dolognak.
Rémisztő volt belegondolni, hogy ez a brutális elkövető szabadon lófrál.
Ha valaki képes ilyesmit elkövetni,
az valószínűleg újra ölni fog,
és nagy a nyomás, hogy elkapjuk, mielőtt ez megtörténne.
1992. JÚLIUS 16. A GYILKOSSÁG MÁSNAPJA
A rendőrség második napja keresi
a 400 hektáros Wimbledon parkban a brutális gyilkosság nyomait.
A park olyan hatalmas, hogy rögtön tudtam, nehéz dolgunk lesz.
Ha gyilkosság történik, általában 10-15 rendőrt állítanak rá.
Ezen úgy 40-en dolgoztak.
És az elejétől fogva egyértelmű volt, hogy ez egy nagy ügy lesz.
Megnevezték a meggyilkolt édesanyát: Rachel Nickell.
Holttestét ma a kisfia édesapja azonosította.
A Rachel Nickellről készült képek alapján,
a kinézete alapján
sugárzott belőle az életerő.
Az emberek könnyen a helyébe képzelték magukat.
Emlékeztek, milyen volt 23 évesnek vagy új szülőnek lenni.
A közzétett képek egy szerelmes történetet meséltek el.
Rögtön egymásra hangolódtunk.
Sosem tapasztaltam még ilyet, és azóta sem.
Elválaszthatatlanok voltunk. Teljesen összekapcsolódtunk.
Minden ember ilyesmiről álmodik.
Őrülten beleszeretni valakibe, és kiteljesedni vele.
Áldásnak éreztük, hogy ez megadatott.
Megdöbbentünk, amikor Rachel teherbe esett.
Én 25 éves voltam, Rachel 19.
Azt tervezte, hogy befejezi a tanulmányait,
karriert épít, jó munkája lesz.
De ahogy meglátta, hogy milyen elkötelezett vagyok,
úgy érezte, működhet a dolog.
Úgyhogy belevetettük magunkat.
Amikor az ember először a karjaiba vesz egy gyereket,
és látja, ahogy lélegzik,
az természetfeletti érzés.
Abszolút.
Egy gyerek megszületése igazi csoda.
Rachelnek a vérében volt az anyaság.
Elképesztő volt.
Odavoltak egymásért.
Kitöltötték egymás életét.
Emberi reakció azt kívánni, bár inkább veled történt volna meg.
A nyomozó azt javasolta, menjünk vissza a lakásra néhány holmiért.
Bedobáltam Alex kedvenc dolgait egy táskába.
A kedvenc plüssmaciját, sortját, pólóját, pizsamáját,
a báránybőrt, amin a születése óta aludtak.
Soha többé nem laktunk ott, mintha meggyalázták volna azt a teret.
A dél-londoni Wimbledon parkban tegnap megölt fiatal anya,
Rachel Nickell párja segítséget kér a gyilkos megtalálásához.
Nem álltam készen arra, ami odabent várt.
Legalább 100 újságíró volt ott.
A kamerák, a teleobjektívek,
a tévékamerák, mintha lövegek lettek volna, mind engem vettek célba.
Mindenki látni akarta, milyen Rachel párja.
Valakinek tudnia kell valamit,
olyan bestiális volt ez a támadás.
Lehetetlen, hogy senkinek nem tűnt fel.
Azoknak üzenem, akik ismerik az illetőt, hogy akármit is gondolnak róla,
jelentkezzenek, mielőtt más életét is tönkreteszi.
De arra is kíváncsi volt mindenki, hogy mi történt Rachel fiával.
Annyira sokkoló volt.
Nem mondott semmit.
Nem tudom, később mi lesz, de egyelőre jól viseli.
Hála az égnek nem sérült meg.
És a legnagyobb szerencse az, hogy állítólag nem sok mindenre fog emlékezni.
Visszamentünk a parkba egy rózsával, hogy elbúcsúzzunk Racheltől,
és a címlapon számoltak be róla.
Színesben hozták le, ahogy Alexet a karomban tartom,
felismerhető volt.
Megmutatták a gyilkosság egyetlen szemtanúját,
és lehetséges volt, hogy valami zavarodott ember megpróbálja kiiktatni őt.
Ha addig nem voltunk veszélyben, onnantól rendkívüli veszélybe kerültünk.
A kétéves Alex Nickell a helyzethez képest állítólag jól van, de sokkos állapotban.
Szerintem egy kétévesnek nincs semmi fogalma a halálról.
Mennyi ideig tarthat a trauma?
Akár élete végéig.
Hullott az eső És kimosta a pókot…
Édesanyámnál húztuk meg magunkat.
Alexnek szörnyű rémálmai voltak.
Ha sikerült is átaludnia az éjszakát, az utolsó órát nehezen viselte.
Akármit is éreztem, le kellett nyelnem,
félre kellett tennem, nem foglalkozhattam vele akkor.
Akármilyen szörnyű is volt számomra a helyzet,
a gyerekünk volt az első.
A rendőrség 54 nyomozóval eredt a gyilkos nyomába.
Hogy hívják?
Ez a három különleges ügyeleti szoba egyike.
A lakosságtól már 1500 hívás érkezett.
Mindegyiket kivizsgálják.
Nagyon összetett ügy volt.
Jó reggelt! Ügyelet.
Bár kaotikus volt, be kellett gyűjtenünk minden adatot.
Csörögnek a telefonok.
ÁTMENETILEG LEZÁRVA
Biztosan látta Rachel képeit.
- Igen. - Igen?
- Látta itt előtte? - Nem.
A parkban vallomásokat vettünk fel.
Biztosan látta valaki az illetőt,
ahogy a tetthelyre tart, vagy onnan elmegy.
Muszáj volt szemtanút találni.
Rachel Nickell gyilkossága ügyében nyomozunk. Kikérdezték már?
Igyekszünk sietni.
Nem tagadom, van lemaradásunk.
De idővel mindenkihez elérünk.
Ez az én feladatom és a velem dolgozó rendőröké.
El fogjuk kapni.
Mintákat vettek a tetthelyről,
és leadták őket a labornak DNS-elemzésre.
Folyamatosan falba ütköztem.
A biológus azt mondta, nincs eredmény.
Nem értettem. És Rachel DNS-e?
„Nem, semmi.”
Ilyennel sosem találkoztam előtte. Furcsa volt.
A technikusok azt mondták,
megnézik máshogy.
De úgy sem lett eredménye.
Eluralkodott rajtunk a reménytelenség, mert azonnal meg kellett volna találnunk.
De eltelt két-három hét,
és nem kerültünk közelebb hozzá.
Volt egy tetthelyünk szemtanú nélkül,
bűnjelek nélkül.
Ennyi. Innen hogy lépjünk tovább?
A helyzet súlyosságára való tekintettel a rendőrség beszélni akart Alexszel
arról, amit látott.
Mivel a legfontosabb az volt, hogy megtaláljuk az elkövetőt,
hogy nehogy valaki mással is megtörténjen ugyanez.
Nagyon óvatosnak kellett lennünk a kis Alexszel,
mert nyilvánvalóan traumatikus eseménynek volt a szemtanúja.
Ezért tanácsot kértünk ehhez.
Hogy vannak?
Azt mondták, gyerekpszichológussal próbálkozzunk.
Megmutatod Jeannek a dínós könyvedet?
A pterodaktilusz a kedvencem.
Igen.
Gyermek- és ifjúságpszichiáter voltam.
Kivételes helyzettel álltunk szemben.
Ez volt az egyetlen esetem…
GYERMEKPSZICHIÁTER
…ahol egy gyerek volt egy erőszakos bűncselekmény egyetlen szemtanúja.
Nézd, a dínós könyvem!
Ezek is tetszenek, repülnek.
Nekem mind tetszik.
Mind tetszik, aha.
Azt mondtam, csinálhatjuk nálam.
Az első interjún egy rendőr volt ott,
André, én és a kisfiú.
A rendőrség nagyon reménykedett benne,
hogy hiába ilyen fiatal a gyermek, információval szolgálhat.
Nem volt tapasztalatom abban, hogy milyen hatással lehet ez egy kisgyerekre.
Racionális szempontból viszont fontos volt megakadályozni a további gyilkosságokat.
Nagy dilemma volt.
Nagyon nehéz döntés volt.
Igyekeztem minél jobban odafigyelni.
Ha úgy éreztem, átlépünk egy határt, abbahagytuk.
Tegnap történt valami ijesztő, nem?
Milyen volt?
Volt egy nagy dinoszaurusz.
Volt a földön egy hatalmas dinoszaurusz. A három kicsi megette, nem?
- Igen. - Véresek voltak, ugye?
Véresek voltak? Nehéz lehetett.
Azt ők nem fogják látni.
Úgy döntöttünk, úgy a legjobb, ha én teszem fel a kérdéseket,
hogy Alex természetes válaszokat adjon.
Alex véres volt, ugye? Véres voltál.
Véres volt az összes ruhád, nem?
- De igen. - Mikor anyucival voltál aznap.
Igyekeztem csak Alexre koncentrálni, és megfigyelni őt.
Nem sok mindent mondott.
Nem igazán akart emberekre nézni.
De szerintem stressz jeleit mutatta
a szélsőséges traumát követően.
Az egész testnyelve erre utalt.
Szerintem már tudod, hogy hirtelen szörnyű dolgok történhetnek.
Szerintem nagyon megrémültél.
Jean úgy gondolta, hogy jobb lenne erőltetni.
Amikor ott állt a férfi, rád nézett vagy anyucira?
Anyucira.
És neked nem mondott semmit?
- Nem. - Nem kiabált veled?
- Nem kiabált veled, Alex? - Nem.
Ahogy a történtekről kezdtem kérdezni,
látni lehetett a változást, feszültebb lett.
Alex, megütött a férfi?
- Nem. - A kezével?
Nem.
Nem az foglalkoztatott, hogy mennyi mindent tudhatunk meg tőle,
hanem az, hogy mennyire zaklathatja fel egy ilyen ülés,
hogy milyen kárt tehet a felépülésében.
Azt a részét nem tudom elmondani.
Nagyon fájdalmas emlékezni rá, ugye?
Nem mondhatod el?
- Nem mondhatom el. - Nem?
Rejtély övezte, hogy mennyit látott.
Bár ne látott volna semmit!
Azt reméltem, hogy a férfi ellökte, és az egész számára felismerhetetlen,
érthetetlen
módon történt.
Mikor anyuci a földön feküdt, és a férfi már elment,
- mondtál neki valamit? - Nem.
- Beszéltél hozzá? - Nem.
Féltél?
Aha.
Azt gondoltad, hogy alszik?
Aha.
- Igen? - Aha.
Szeretted volna, ha felébred?
Szeretted volna?
Aha.
Felébredt?
Nem.
Elég kemény volt.
Néhány naponta új ülést tartottunk. Ez hetekig tartott.
Alex kisgyerek létére hihetetlenül jól emlékezett vissza.
Arra, hogy hogyan történtek a dolgok, honnan jött a gonosz bácsi,
mögülük,
és hogy utána elment,
megmosta a kezét egy patakban, és eltűnt.
Alex, a férfin, aki anyucit bántotta, milyen nadrág volt?
- Ilyen. - Olyan?
Majd Alex elkezdte leírni az illetőt.
- Milyen színű volt? - Kék.
A cipője milyen színű volt?
Olyan színű.
Egy fiatal fehér férfit írt le,
akin fehér ing és kék nadrág volt,
és barna cipő.
De a legjelentősebb az volt, hogy Alex emlékezett rá,
hogy övet viselt az inge felett, mint valami henteskötény.
Alex leírása egyezett egy nő által adottal,
aki látott egy férfit a tetthely felé sétálni
a gyilkosság előtt tíz perccel
fehér felsőben, sötét nadrágban, táskával a kezében.
Úgyhogy arra jutottunk, hogy a parkban tartózkodók közül
ő a legvalószínűbb gyanúsított.
Már csak meg kellett találnunk.
Főfelügyelő, mondhatjuk azt, hogy eddig nagyon kevés előrelépés történt?
Igen, ez korrekt értékelés.
Azt reméltem volna, hogy mostanra őrizetbe vesszük,
de ha meglátja, hogy mekkora feladattal állunk szemben,
megérti, miért nincs így.
Bizonyíték híján a rendőrség
bűnügyi pszichológusokat kért fel a támadó profiljának megalkotására.
Akkoriban olyan filmeket vetítettek, mint A bárányok hallgatnak.
Kikérdezzük az őrizetben lévő sorozatgyilkosokat,
hogy viselkedési profilt alkossunk.
Ebben a bűnügyi pszichológusok elkövetői profilozással
azonosítják a gyanúsítottat.
Érdekel. Mint mondtam, az amerikaiak sok sikerrel jártak.
Az egyik szakértőjük Robert Ressler nyugalmazott FBI-ügynök.
Ressler sok szexuális indíttatásból ölő gyilkost meginterjúvolt,
Jeffrey Dahmert is.
Szerinte Rachel Nickell gyilkosa rendetlen.
Azonnal sorozatgyilkosra gondolnak.
Vajon újra megtörténik néhány napon vagy héten belül?
Rendetlen, tajtékzó,
esetlegesen pszichésen zavarodott egyén.
Bár John Bassett találkozott Bob Resslerrel, villámlátogatás volt.
De úgy gondoltuk, hogy folytathatnánk a profilozós elgondolást.
Így a legfontosabb elkövetőprofilozó, aki dolgozott már a rendőrséggel,
tanácsadóként csatlakozott a nyomozáshoz.
Amikor a rendőrség a segítségemet kéri, azt általában azért teszik…
IGAZSÁGÜGYI PSZICHOLÓGUS
…mert elakadtak.
Szerintem Rachel Nickell-gyilkosságnál is ez állt fenn.
Paul Britton a Leicesteri Egyetemről az ország leghírhedtebb
bűnügyein dolgozott.
A rendőrség minden esetben
azt várja tőlem, hogy segítsek azonosítani az elkövetőt.
Dennis Nilsen, akit Paul Britton
meginterjúvolt a börtönben, hajléktalan fiatalokra vadászott.
Hogy megakadályozzák, hogy az illető újból lecsapjon.
Paul Britton igazságügyi pszichológus szerint Westék nem olyan különlegesek.
Biztos benne, hogy vannak még tömeggyilkosok.
Megkértek, hogy vizsgáljam meg az ügyet,
három-négy héttel Rachel halálát követően.
A véleményemre voltak kíváncsiak,
lélektani elemzést kértek az elkövetőről.
Megvannak a tetthelyi anyagok.
Megvan a videó. Megvan a park térképe.
De muszáj kimennem a tetthelyre.
Van egy parkoló a Wimbledon parknál egy szélmalomnál.
Leparkoltunk oda, és elsétáltunk a tetthelyre.
Az elkövető olyan helyet keresett,
ahol potenciális áldozatot találhat.
Ahol megfigyelhet,
szemlélődhet.
Vár, hogy megtalálja a számára legmegfelelőbb személyt,
és ez sajnos szegény Rachel Nickell volt.
Azért tudott így nézelődni,
mert megfigyelő típus.
És nagyon gyakran,
kendőzetlenül mondom, ha nem baj,
azt gondolják:
„Ez a kurva lenézne engem.
Ezt nem hagyhatom.
Az enyém lesz.”
Mindenével azon volt, hogy elpusztítsa ezt a fiatal nőt.
De Rachel Nickell minden bizonnyal nem adta volna fel olyan könnyen,
valahogyan ellenállt volna.
De ha valaki lényegében azt mondja,
hogy „Engedelmeskedj, különben bántom a gyerekedet!”,
az mindent megváltoztat.
A gyerek túszként van ott.
A gyerek alkualapként van ott.
Tudja, hogy a gyerekéért adja az életét.
Teljesen világosan megmondtam.
Mást is meg fog ölni.
Ez nem egy statikus kép.
Ez egy folyamatban lévő film egy képkockája.
Mikor visszamentél anyucihoz, állt vagy feküdt?
Nem emlékszem.
Ne kérdezz ilyeneket, apuci!
Nagyon ügyes vagy, Alex. Nagyon ügyes.
A napokból hetek lettek, a hetekből hónapok.
Egy ponton túl vontatott és ismétlődő lett az egész.
Ekkor úgy éreztem,
hogy már szinte semmit nem nyerünk vele. Mit mondhatna még?
- Mikor visszamentél anyához… - Elegem van.
- Eleged van? - Igen.
- Egy utolsó kérdés, Alex. - Nem akarok többet.
Jó, semmi baj. Gyere ide!
Ügyes voltál. Nagyon ügyes.
Máskor beszélünk a többiről.
Nem.
Nem, akkor is elegem lesz.
- Eleged lesz? - Igen.
Nem beszélgetünk többet.
A rendőrség tenni akart még egy utolsó próbát.
Még elkeseredettebb ötletük támadt,
hogy menjünk el együtt a parkba.
Szerintem azt remélték, hogy a helyszínt látva
előjönnek még emlékek.
Szerintem erre csekély esély volt,
de nem gondoltam, hogy megtilthatom.
Jól van.
Ez nem ugyanaz a repetitív beszélgetés volt
ugyanazon a helyen. Talán van valami értelme.
És mikor odaértünk, Alex alig akart kiszállni az autóból.
Feszélyezte a sok ismeretlen felnőtt,
mert jött a rendőrség is.
Nem csak a megszokott nyomozók.
Sok más rendőr is ott volt.
Kiszálltunk az autóból, és sétálni kezdtünk.
A séta közben már vidám volt.
Azon az úton mentünk végig.
Csak úgy szórakozásból elkezdtünk futni.
Jól érezte magát. Mögöttünk futott több rendőr is,
és egy pszichológus.
A rendőrök vittek oda,
de láttam, hogy a kisfiú tudja, hova megyünk…
és eszébe jutottak dolgok.
Egyre közelebb kerültünk a tetthelyhez.
Láttam, hogy egyre merevebb a gyerek,
és szerintem eszébe jutottak dolgok.
Alex?
Hol volt a férfi, aki megölte anyucit?
Itt volt?
Mikor kezdett anyával beszélni?
Emlékszel?
Egyszer azt mondtad, hogy beszélt anyucival, mielőtt megölte.
Emlékszel, hol beszélt anyucival?
A tónál?
És egy ponton megbotlott, és előreesett.
Üvöltött és zokogott.
Ezen a ponton André megelégelte a dolgot.
Kurva nagy hülyeség.
Sírt, és eldurrant az agyam.
Elegem lett az egészből.
Rá is túl nagy terhet rótt,
és rám is.
Menjünk! Menjünk a francba!
Úgyhogy felvettem, és visszamentünk az autóhoz.
Padlógázzal elhajtottunk, mindenkit ott hagytunk.
De nem voltam jól,
úgyhogy ahogy tudtam, megálltam egy csendes helyen.
És zokogásban törtem ki,
nem tudtam abbahagyni.
Nem tudtam türtőztetni magam.
Nem tudtam erős maradni.
És tudtam, hogy Alex néz. Addigra megnyugodott.
De ki kellett engednem magamból.
És miután összeszedtem magamat,
bocsánatot kértem,
és visszamentünk a nagyihoz.
Úgyhogy elindultunk.
Akkor láttam őket utoljára.
Megtettem, amit tudtam.
Nem voltam elégedett vele, de megpróbáltam, és…
Szomorú voltam. És…
tudtam, hogy nem vált be a próbálkozás.
Először is egy hírhedt bűntény,
amely két hónapja minden címlapon szerepelt.
A Wimbledon parkban egy fiatal anyának,
Rachel Nickellnek útját állták, és többször megszúrták.
Véletlenszerű gyilkosságnak tűnik,
és emiatt rendkívül nehéz megoldani.
Ma a nyomozók minden kártyájukat kiterítik,
és az ország segítségét kérik a gyilkos megtalálásához.
A nyomozás ezen szakaszában
elégedettek voltunk a meglévő leírással,
jó eséllyel ő volt a gyilkos.
Ideje volt a médiához fordulni,
hátha valaki tud nevet kötni
az illetőhöz.
Húszas-harmincas férfi.
Magas, 180 centiméter körüli, és rövid barna haja van.
Fehér inget, sötét, talán kék nadrágot viselt,
és kicsi, sötét táska volt nála.
Szokatlan módon az övét az ingén viselte a nadrágja helyett.
Innentől megalapozott sejtésekről beszélünk.
Egy klinikai pszichológus tanácsadó megalkotja a gyilkos profilját.
Tőlem a gyilkosról egy többpontos lélektani elemzést kaptak,
ami az én nézőpontomat tükrözte.
A gyilkos nincs 30 éves. Helyi lakos.
Kevés barátja van, magányos hobbikat űz.
Lehet, hogy érdeklik a harcművészetek. Szereti a pornográfiát.
Nincs állandó barátnője, ha voltak is barátnői,
nem találták őt kielégítőnek, szexben tapasztalatlan…
Azt mondtam nekik, hogy nem lakhat messze az elkövető.
Jól ismeri a parkot, kiismeri magát.
Gyalog mehetett oda.
Ezen a telefonszámon hívhatnak…
A Crimewatch után
sok telefonhívás érkezett.
Rachel Nickell halálával összefüggésben
értesüléseim szerint 90 hívás érkezett a stúdióba.
Ezek közül tíz nagyon érdekes.
Egy személy a prioritáslista élére került.
Legalább két helyi azzal telefonált be,
hogy a fantomkép
egy Colin Stagg nevű férfira hasonlít.
És jelezték, hogy szerintük ő olyan egyén lehet,
aki képes lehet ilyesmire.
És beismerte, hogy a parkban volt akkortájt, amikor Rachelt megtalálták.
A hölgy, aki látott valakit a tetthely felé sétálni,
később a felismerésre bemutatáson Staggre mutatott rá.
A rendőrség tegnap dél körül tartóztatta le a férfit.
Még tart a kihallgatása.
Stagg a parkhoz közel lakott,
így amikor letartóztatták, házkutatást tartottak nála.
Nagyon szokatlan állapotban volt a lakása.
Mikor kiértünk, volt valami a bejárati ajtón.
Valami olyasmi felirat, hogy „Keresztények, vigyázat!”
És volt egy szoba,
ahol fel voltak festve a padlóra a csillagjegyek,
és mindenhol gót képek lógtak.
Bizarr egy hely volt.
Az egyik rendőr talált egy szekrényt, amelyben túlélőfelszerelések voltak.
Kések.
Volt egy ütő is a végén egy labdával.
És ezekből látszott, hogy nem hétköznapi ember,
hogy valami furcsa benne.
És persze tökéletesen illett rá az elkövetői profil.
De volt egy bökkenő.
Hiába illett rá az elkövetői profil,
nem kötötte elég bizonyíték a gyilkossághoz.
Beismerte, hogy időnként meztelenül napozott a parkban,
és közszeméremsértéssel meg is vádolták, de ezután kiengedték.
Nyilván csalódás volt, mivel nemcsak jó gyanúsított volt,
de ő volt az egész nyomozásban az egyetlen gyanúsított.
Úgyhogy rá kellett jönnünk, ő-e az emberünk.
És bizonyítékok nélkül
nem tudhattuk.
Miután kiengedték Colin Stagget, a sajtó ellepte a környékünket.
Alex volt édesanyja halálának egyetlen szemtanúja,
az elkövető pedig szabadlábon volt.
Tehát veszélyben volt.
Ekkor értettem meg,
hogy nem vagyunk biztonságban, és el kell vinnem.
Senkiben sem bíztunk igazán.
Úgyhogy minden lehetséges óvintézkedést megtettünk, hogy ne kövessenek…
és elindultunk az éjszakában.
A part felé vettük az irányt,
hogy minél távolabb kerüljünk a szabadon kószáló gyilkostól
és a sajtófalkától, amely bármire készen állt.
Otthagytuk a családot, a barátainkat. Minden ingóságunkat.
A közös otthonunkat.
Csak azt vittük magunkkal, ami a kezünkben elfért.
Átléptünk a határon, és beléptünk egy új világba.
HAT HÓNAPPAL KÉSŐBB
Rachellel sokszor fontolgattuk, hogy Franciaországba költözünk.
Kamaszként sok időt töltöttem Franciaországban.
Sokat teniszeztem,
stoppoltam, úgyhogy jól ismertem az országot.
Egy kis faluban voltunk a parttól néhány kilométerre.
Megálltunk az ajtó előtt az autóval,
kezünkben a kulccsal, kinyitottuk az ajtót,
és csodás érzés öntött el: valami új kezdődött.
Nekem csak kettő van. Neked vagy 50.
Nézd meg alatta!
Idilli volt.
Gyönyörű kis ház.
Az udvarról szép kilátással.
Rohangáltak a csirkék, a kiskutyák.
Végre megállhattunk,
számot vethettünk, és végre nyugodt volt a környezetünk.
Alex, ésszel!
Ésszel!
Ha így habzsolsz, meg fog fájdulni a hasad.
Úgy éreztem, valami rendkívüli gonoszságot hagytunk a hátunk mögött.
Végre békés helyen élhettünk.
Végre úgy tűnt, jóra fordulnak a dolgok.
Áldott időszak volt.
Újra névtelenek lehettünk.
Jó estét! Az egy éve a Wimbledon parkban meggyilkolt
Rachel Nickell gyilkosát kereső főnyomozó szerint a nyomozást
heteken belül takarékra vehetik, ha nem áll be nagy fejlemény.
Ha nem derül ki semmi lényeges a következő két hónapban,
valószínűleg véget fog érni a nyomozás.
Bassett azt mondta a sajtónak, nincsenek új nyomok,
a nyomozásban nem maradt mozgástér,
és a végéhez közeledik.
Pedig közben történt valami.
Azt írta: „Csatoltam egy cicomás levelet,
ha nem akarod elolvasni, nem kell.”
De túl kíváncsi voltam, muszáj volt elolvasnom.
Felhívott egy nő, aki látta Colin Stagget a tévében,
és azt mondta,
hogy egy társkereső klub keretében leveleket küldtek egymásnak.
És Stagg levelei furák voltak.
A lehető legmocskosabb, legtrágárabb szavakat használta.
Megkérdezte, tetszik-e a levele.
Azt mondtam, hogy nem nyűgözött le.
Azt felelte, hogy írt még egyet.
Megkérdezte, hogy elküldje-e. Mondtam, hogy ne,
és ha még egyszer ír nekem, azt odaadom a rendőrségnek.
Elküldte nekünk a leveleket,
így betekintést nyerhettünk Colin Stagg gondolkozásába.
Ezután John Bassett felhívott az irodájába,
és bemutatott egy rendőrnőnek.
Azt mondta: „Ő itt az egyik nyomozóm,
és szeretném, ha tudná, mi történik.”
Majd elmagyarázták nekem,
hogy lesz egy fedett művelet,
hogy kiderítsük, Colin Stagg szexuális fantáziáiból
kiderül-e valami olyasmi a gyilkosságról,
amit csak a gyilkos tudhat.
Megkeresett a rendőrség, hogy segítenék-e egy fedett műveletben.
Az volt az elgondolás,
hogy a fedésben lévő rendőr leveleket ír Colin Staggnek
Lizzie James álnéven.
Megpróbálja rávenni, hogy írjon neki a szexuális fantáziáiról,
hogy ha valami olyat ír vissza,
ami hasonlít arra,
ahogy Rachel Nickell gyilkosa visszaírhat,
akkor legyen alap további nyomozásra.
És Colin Stagg vissza is írt.
Drága Lizzie! Úgy örülök, hogy tetszenek a leveleim,
és hogy olyan nyitott lelkületű és gátlástalan vagy, mint én!
Le akarlak uralni.
Olyanokat fogok veled tenni, hogy belekönnyezel.
Megalázlak és bemocskollak.
A rendőrség nagyon örült
az első szexuális elemeknek Colin Stagg válaszában.
Úgy érezték, jogos a művelet, volt mit megtudni,
és nem csak az idejüket pazarolták.
Úgy egy éve lehettünk ott, amikor egy nap
Alexszel úgy tettünk, mintha kardoznánk.
És azt mondta: „Ez olyan, mint amikor jött a gonosz bácsi.”
És megpróbáltam…
Türtőztettem magam, és igyekeztem nem fennakadni a dolgon.
Majd egy reggel leültem a kis piros asztalhoz,
felállítottam a kamerát, és…
és csak megpróbáltam beszélni a történtekről.
Alex rajzolni akart,
és szerette volna, ha segítek rajzolni.
Apuci, segítesz lerajzolni anyucit erre a papírra?
Ahogy rajzoltunk tovább, Alex olyasmiket osztott meg,
amiből egyértelmű volt, hogy mit látott.
Anyuci látta őt?
Szerintem nem.
Nem? Te láttad meg először?
Igen, én láttam meg először.
Volt nála táska?
Igen.
És kinyitotta, vagy már nyitva volt?
Kinyitotta.
És mit vett elő?
Egy kést.
Az ott anyuci. És az ott a gonosz bácsi.
Hol van a kés?
- Mit csinált veled? - Ellökött.
- Ellökött? - Igen.
A gonosz bácsi beledugta az izéit.
Mit dugott bele?
Egy kést. Itt van a kése.
Láttad?
Igen, láttam a kést.
Láttad az egészet?
Igen, mindent láttam.
Az egészet.
Ott volt, mindent látott, mindent magába szívott,
és egy éven keresztül ez végig ott motoszkált a fejében.
- Lényegében mindent láttál? - Igen, mindent.
Elnéztél?
Igen, arra néztem.
Hogy lássam, hogy történik-e valami más.
- Igen? - Igen.
Nagyon szörnyű volt.
Igen, nagyon szörnyű volt.
Nagyon nehéz volt hallani.
A gyerekemtől, a kicsikémtől.
Ő ott volt, Rachel is, és én nem voltam ott.
Egész évben próbáltam elképzelni, minden egyes éjszaka.
Tudni akartam, mit éltek át, hogy tenni tudjak valamit,
vagy osztozhassak rajta.
És most megerősítést nyert,
hogy pontosan mi is történt, hogy mit látott Alex,
és megint elkezdtem elképzelni,
hogy milyen lehetett ez mindkettőjük számára.
Majd néhány hétre rá
bejelentették, hogy Colin Stagg ellen vádat emelnek Rachel meggyilkolásáért.
A londoni rendőrség ma reggel 5:30-kor letartóztatta Colin Francis Stagget
délnyugat-londoni, roehamptoni otthonában.
A cím, ahol letartóztatták,
körülbelül 1,5 kilométerre található attól a helytől, ahol Rachelt egy éve megölték.
A rendőrség egész nap a kertjében ásott, és fémdetektorokkal kutakodott.
Colin Stagget letartóztatták, és behozták a wimbledoni kapitányságra
emberölés gyanújával.
Egy női rendőrrel zajló fedett művelet után vették őrizetbe.
Közeli viszonyba került Staggel.
Bemutatkozna hivatalosan?
Igen, szolgálatban álló rendőr vagyok.
A fedőnevem Lizzie James.
Ha megmutatok 30-40 levelet,
amelyeket Lizzie Jamesszel váltott,
mondana valamit arról a vágyáról, hogy szexuálisan közösüljön
és más szexuális cselekményeket valósítson meg a Wimbledon parkban
és ritkás erdőkben kések felhasználásával?
Nem nyilatkozom.
Amely vérontással is jár?
Nem nyilatkozom.
A fedett művelet során Colin Stagg találkozott a fedésben lévő rendőrnővel,
és átadott neki egy levelet,
amelyben késekről és sok minden másról is írt,
amikről a gyilkos is fantáziálhatott.
Emlékszik már erre a levélre, Colin?
Nem nyilatkozom.
„A férfi odamegy a ruháihoz,
és madzagot, valamint kést vesz elő.”
Rachel Nickell gyilkosa
nagyon konkrét dolgokról fantáziált,
amik nem olyan gyakoriak.
Colin Stagg pedig mintha ugyanezekről fantáziált volna.
Elég megnézni, hogyan alakultak a fantáziái
a Lizzie Jamesnek írtakban.
Növekvő deviancia,
növekvő dominancia, súlyosbodó erőszak.
Megalázásra és leuralásra való vágy.
Rengeteg minden utalt rá, hogy ő a gyilkos.
Szerintem letért a szélmalomtól induló ösvényről,
és leült egy füves kis részre.
Szerintem be is számolt erről az egyik levelében Lizzie Jamesnek.
Hogy meglátta ezt a gyönyörű szőke nőt, ahogy közeledik.
- Ez történt Rachellel? - Nem nyilatkozom.
Lenézett a magaslati pontról, és titkon kémlelte.
Lerohant, és rajtaütött.
A kisfiút pedig a hasra lökte.
Arccal bele a sárba.
- Nem nyilatkozom. - Majd 49-szer leszúrta Rachelt.
Nem nyilatkozom.
1992. július 15-én a Wimbledon parkban
meggyilkolta Rachel Nickellt,
több késszúrással a halálát okozta.
Nem nyilatkozom.
Miután egy éjszakát a közeli rendőrőrsön töltött,
Colin Stagget átszállították a wimbledoni bíróságra,
ahol megvádolták Rachel Nickell megölésével.
A bírók előzetes letartóztatást rendeltek el jövő hétig.
Egyeztettünk az ügyészséggel,
és a levelek, valamint a kihallgatás alapján
úgy döntöttek, hogy elég bizonyíték van,
hogy megvádolják emberöléssel.
Miután Colin Stagget őrizetbe vették,
én úgy voltam vele, hogy végeztünk.
Úgy döntöttem, ideje mást csinálni.
Ezért kiszálltam a nyomozásból.
Azzal, hogy Colin Stagg őrizetbe került,
megkönnyebbültem.
De azt hamar megtanultuk
amiatt, amit átéltünk,
hogy ilyenkor az ember védi magát, és kivár.
HÁROM HÓNAPPAL KÉSŐBB
PLUMSTEAD, DÉLKELET-LONDON
A négyéves gyerek és édesanyja gyilkosát kereső dél-londoni rendőrök szerint
ez pályafutásuk egyik legmegdöbbentőbb nyomozása.
Anyuci vagyok.
Samantha és Jazmine Bisset barátai még nem fogták fel, mi történt.
A rendőrséget főként a gyilkosság brutalitása sokkolta.
Egy magas rangú rendőr szerint az anya szörnyű sérüléseket szenvedett.
Elég strapabírónak tartom magamat,
kevés dolog borzaszt el,
de még most is az jut róla eszembe…
NYOMOZATI FŐFELÜGYELŐ
…hogy felfoghatatlan, ami mi történt. Rettenetes volt, tudja?
Micky Banks volt a főnököm.
Ő volt a rangidős nyomozó.
NYOMOZÓ ŐRMESTER
Emlékszem, átkarolt,
és azt mondta: „Rog, fiam, készülj fel!
Ennél rosszabbat sosem láttam.” A mai napig emlékszem.
Majd bementünk a technikusokkal, és végigjártam a lakást.
Kis lakás volt, egy hálószobás.
Samantha Bisset a négyéves kislányával lakott ott,
de egy hálószobán kellett osztozniuk.
Egyedülálló anyaként valószínűleg nem sok pénze volt.
Sok játék terítette be a hálószobát, a falakon Jazmine festményei lógtak.
Úgy tűnt, nagyon közel álltak egymáshoz.
Mikor beléptünk,
egyértelművé vált, hogy Samanthát a folyosón késelhették halálra,
majd bevonszolták a nappaliba,
és széttárt végtagokkal egy nagy párnára fektették.
És megcsonkították.
Megpróbálták eltávolítani a lábait,
és felnyitották a holttestét.
Mikor végigmentünk a folyosón,
a hálószoba jobbra volt a bejárati ajtó közelében.
Bementünk a hálószobába,
és a takaró alól egy kislány feje búbja lógott ki.
Látni lehetett a kócos haját.
Kiderült, hogy megfojtották és szexuálisan bántalmazták.
Halott volt, de mintha csak aludt volna.
Rögtön azt gondoltam:
„Muszáj elkapnunk a tettest, ez valami eszelős.”
Mindenki el akarta kapni a szemétládát, aki ezt tette.
Mind egyetértettünk ebben,
különben tudtuk, újra ölni fog.
Mert aki elkezd ilyet csinálni,
abból nyilvánvalóan sorozatgyilkos lesz.
Több száz ujjlenyomat volt a lakásban,
és persze az ujjlenyomat-osztálynak egyesével végig kellett nézniük őket.
Az ujjlenyomat-szakértők nagyítóval vizsgálták
az ujjlenyomat örvényeit az azonosításhoz,
ami művészet.
De talán két hónapon belül sikerült kizárni minden ujjnyomot,
ami önmagában is szokatlan,
mert általában egy-két azonosítatlan ujjnyom marad,
amely gyakran a gyanúsítotté.
Nem volt DNS, nem voltak nyomok,
semmi, ami segíthetett volna a nyomozásban.
Egyáltalán semmit nem találtunk, ami nagyon szokatlan.
Betörésre semmi nem utalt a lakásban,
és a nyomozók szerint is kevés nyom segíti őket.
Az édesanya és kislánya meggyilkolása mögötti indítékot
kizárólag a gyilkos ismeri.
Megkeresett az akkori főnököm,
hogy vonjam be Paul Brittont.
Szakértőként.
Sokat dolgozott a Rachel Nickell-nyomozáson.
Ezután elvittek magára a tetthelyre.
A lakás, amelyben Samantha és Jazmine Bisset laktak
a helyénél fogva elég fontos.
Közvetlenül a lakás mögött van egy udvar.
És azon túl
van egy fákkal övezett terület,
ahol üldögél, figyel, kiéli a fantáziáit,
és mindenféle gondolatai támadnak: „Nem húzod az agyamat.
Nem teszel nevetségessé.
Meglátjuk, mit szólsz, ha végeztem veled.”
Paul Britton, ön szerint mennyire ismerik?
Jó elképzelésünk van róla, hogy mit gondolhatott
a bűntény elkövetésekor,
de szeretném, ha ő mondaná el, hogyan lépett arra az útra,
amely ahhoz vezette őt, hogy bántsa és megölje Samanthát.
Szeretné, ha elmondaná?
Nem valószínű, hogy betelefonál,
Paul Brittont kéri, és megválaszolja a kérdéseit.
Szerintem lehetséges, hogy ezt akarja tenni.
Rendkívül ritkán történik olyan, hogy idegen támad valakire.
Gyerek jelenlétében még kevésbé jellemző.
Valószínűleg már tett valami hasonlót.
Nem ezzel kezdte. Az efféle erőszakig fokozatosan jutnak el.
És nem tudtuk elképzelni,
hogy 16 hónap alatt, ugyanis ennyi idő telt el
a Wimbledon parki és a plumsteadi gyilkosságok között,
hogy követhetett el két különböző ember ilyen állatias, vakmerő bűntényt.
Lehetséges, hogy ugyanaz az elkövető?
Az áldozatok nagyon hasonló korúak és kinézetűek voltak.
Mindkét esetben ott volt egy gyerek is a támadás közben.
És Rachel Nickellt és Samantha Bissetet is mintegy ötvenszer szúrták meg.
Így a kérésünkre
átjöttek hozzánk a Nickell-nyomozás vezető nyomozói
megbeszélni a két tetthely közötti hasonlóságokat,
és lényegében elvetették azt a felvetést,
hogy a két bűntényt ugyanaz a személy követhette el.
Mivel természetesen Colin Stagg őrizetben volt Bisseték meggyilkolásakor.
És próbáltuk megértetni velük, hogy lehet, hogy rossz embert fogtak el.
És hogy reagáltak?
Ellenségesen, kategorikusan visszautasították.
„Lehetetlen, hogy ne ő lett volna.”
Megvolt a gyanúsított, ez nem képezhette vita tárgyát.
Meggyőződésük volt, hogy ő volt az.
Kinyitjuk az ajándékokat!
Eltelt másfél év, és Alex elég jó lelkiállapotban volt.
Nincs sok ajándék a fa alatt.
Csomó ajándék van a fa alatt.
Megtalálta a helyét az iskolában, elvolt a barátaival, kiteljesedett.
Egy nagy daru.
Akkortájt
megtudtam, hogy…
a rendőrség azt akarja, hogy Alex tanúskodjon Colin Stagg tárgyalásán.
Azt remélték, hogy le tudja írni a támadó kinézetét,
illetve a támadás előtti és utáni mozgásait.
Ezért megint nehéz helyzetben találtuk magunkat.
Mit tegyünk?
Ha Stagg volt az, és nem megyünk el,
szabadon engedik.
De milyen árat fog Alex fizetni,
ha szembetalálja magát az elkövetővel?
PLUMSTEADI RENDŐRKAPITÁNYSÁG
Szerintem csak egy érzés volt.
Hogy valami nagyon nem stimmel.
Mert ez volt az egyik első olyan tetthelyem,
ahol minden ott lévő ujjlenyomatot sikerült kizárni.
Micky Banks beszélt velem,
és azt akarta, hogy nézzük át újra az ujjnyomokat,
főleg Samantha Bisset ujjnyomait.
Micky ezt nagyon erőltette,
és az ujjnyomosok végül beadták a derekukat,
és beleegyeztek, hogy újra megvizsgálják a gyanúsabb nyomokat,
amelyeket a Bisset-lakáson találtak.
Nem sokkal később telefonon szólt, hogy találat van.
Egyes ujjnyomok, amelyeket eredetileg Samantha Bissetnek tulajdonítottak,
valójában egy férfié voltak, egy bizonyos
Robert Napperé.
Szinte felkiáltottunk, hogy „Heuréka!”
Sosem felejtem el. Jézusom, repestem az örömtől.
Nappernek három-négy ujjnyomát is megtalálták a lakásban.
Az egyik az udvarra nyíló ajtónál volt a párkányon, de volt bent is,
ahova nyilván az üvegajtón át jutott be.
A környéken lakott, volt egy kevés priusza,
és két hónapot őrizetben is töltött.
Nappert pénteken tartóztatták le otthonában.
A plumsteadi főutcán lakott,
800 méterre a gyilkosság helyszínétől.
Mikor bevitték és megvizsgálták, látszott, hogy valamiféle mentális betegsége van.
És mikor kihallgatták,
nagyon szokatlan válaszokat adott harmadik személyben,
mintha valaki másról beszélne.
Az a fajta ember volt, aki különbnek gondolta magát.
Távolságtartó volt, furcsa fickó.
Mindenki ezt mondta, aki találkozott vele. Furcsa volt.
Elmentünk a plumsteadi főutcai lakásába,
egy apró garzonlakásba.
Nem volt se ágya, se matraca, amit szokatlannak találtam.
A földön aludt.
Elkezdtük átkutatni a lakást.
És nagyon hamar megtaláltuk a piros szerszámosládát,
ami a földön volt.
Le volt lakatolva,
és persze nagyon érdekelt, hogy mi van benne.
Mikor kinyitottuk,
kések voltak benne.
Volt egy könyv,
és a könyvben szó volt fojtogatási technikákról
és a test azon érzékeny pontjairól,
amelyek ismeretében könnyebb lehetett megtámadni vagy megölni valakit.
Volt egy térképkönyv.
És a térképkönyvében mindenféle firkák voltak.
SŰRŰ ERDŐ FŰ
Akkoriban nem tudtuk értelmezni.
És azt gondoltuk, hogy nagyon fontosak lehetnek
a bűncselekményei helyszíneinek azonosításában.
Az egyik firka
egy sor lépcsőt ábrázolt,
amely hasonlított Samantha lakásának épületére.
Azt írta oda mellé, hogy „lehetséges hely”.
Kijelölte, mint esetleges célpontot.
Egy 28 éves férfit vádoltak meg
Samantha Bisset egyedülálló anya és négyéves lánya novemberi megölésével.
Napper gondatlanságból elkövetett emberölésben vallotta magát bűnösnek.
Az ítéletet valószínűleg ma délután fogják kimondani.
A legszomorúbb az ügyben, hogy Samantha egyke volt,
és az anyja, Margaret,
sosem tette túl magát egyetlen unokája és egyetlen lánya elvesztésén.
A lányát elveszíteni is elég szörnyű,
de hogy az unokáját is?
Odalett az egész család.
Tragédia. Szörnyű.
És hogy még rosszabb legyen a helyzet,
az édesanyja a Napper tárgyalása előtti napon hunyt el.
Úgyhogy nagyon szomorú eset.
Később, mikor
újra megnéztem a térképeit,
bár a legtöbb jelölés Délkelet-Londonban volt…
volt egy jelölés Plumsteadtől jó messze,
a Richmond Parkban, Délnyugat-Londonban.
Isabella Plantation volt a neve,
ami egy nyílt terület volt a Wimbledon park közelében,
ahol Rachel Nickellt meggyilkolták.
KÉT ÉVVEL RACHEL HALÁLA UTÁN
Mr. Stagget először tavaly szeptemberben hallgatták ki.
Ma délelőtt jelenik meg a bíróságon Rachel Nickell halálának ügyében.
A tárgyalás előtt szóltak, hogy nem fog kelleni Alex,
hogy nem szükséges a vallomása.
Nagyon hálás voltam, hogy nem kell átélnie ezt,
viszont tartottam tőle,
hogy nem teszünk meg mindent, amit meg lehet.
És napokkal később jött a sokkoló hír.
Egy barátom felhívott, hogy megkérdezze, hogy viselem a hírt.
„Milyen hírt?”
Mire ő: „Nem tudod?
Ejtették a vádakat.”
A Rachel Nickell két évvel ezelőtti brutális meggyilkolásával vádolt férfi
ma tárgyalás nélkül, szabadon távozott a bíróságról.
Megdöbbentő volt.
A bíró hevesen bírálta a rendőrség módszereit, miután elutasította…
FELMENTETTÉK
…a gyilkossággal vádolt férfi elleni vádat.
Colin Stagg több mint egyéves előzetes után szabadon távozott.
A férfit fedett rendőrségi művelettel csalták tőrbe,
amelyről a bíró heves bírálatában kijelentette, hogy nem vehető figyelembe.
Mérges voltam, mert aki szerint ez jó bizonyíték volt,
és kiállta volna a kérdéseket, az nyilván nagyot hibázott.
És az ügyet elutasító bíróra is haragudtam
a szélsőséges intézkedéséért a közvetett bizonyítékok ellenére.
Az volt az érzésünk, hogy ha bármilyen döntés fog születni
Colin Stagg bűnösségéről a gyilkosság ügyében,
azt az esküdtek fogják meghozni.
De addig nem jutottunk el.
William Clegg védőügyvéd azzal érvelt, hogy James rendőrnő
szex ígéretével vezette meg ügyfelét.
Ognall bíró azt mondta,
hogy a rendőrség viselkedése nem csupán túlbuzgó volt,
hanem félrevezető módon igyekezett a gyanúsítottra terelni gyanút.
Kudarcot vallottunk, és az nem jó érzés.
„Az életemet tönkretették az esztelen lélektani elméletek
és pár történet, amelyet egy fedett rendőr szokatlan kéréseire válaszul írtam meg.
A bíró felismerte, hogy nincs ellenem bizonyíték,
sem tárgyi, sem vallomásbeli, semmi.”
Arra a kérdésre, hogy Colin Stagg érdemel-e bocsánatkérést,
Sir Paul Condon azt válaszolta, hogy akinek kijárt,
attól már bocsánatot kértek.
Nem kérek bocsánatot
a londoni rendőrségnek az ügyben lefolytatott nyomozásáért.
Támogatom a rendőreim intézkedéseit,
és vállalom a felelősséget a rendőrségi lépésekért.
Mintha minden újrakezdődött volna:
a gyilkos szabadlábon volt, és védtelenek voltunk.
Ezen csak rontott az,
amikor a londoni rendőrség vezetője azt nyilatkozta, hogy nem keresnek mást.
Jelenleg nincs új információ,
nincsenek új nyomok.
Egyértelművé tették, hogy szerintük Colin Stagg volt az,
és megúszta.
Úgy éreztem, hogy senkiben sem bízhatok,
és sokat tűnődtünk rajta, hogy máshogy bántak-e volna velem,
ha nem színes bőrű fiatal férfi vagyok.
Az ember elveszti a rendszerbe vetett hitét.
Így ha olyan lezárást akartunk,
ami jelent is valamit nekünk, akkor magunknak kellett elérnünk,
és nem várhattunk külső körülményektől megoldást.
Éveken át nem volt valódi előrelépés.
Nem tudtunk meg semmi újat.
Az első naptól kezdve hárman voltunk.
Édesapám, én és a kutyánk, Molly.
Ez volt a családunk.
Apám tudta, hogy értem, mi történt.
Hogy anyám szeretett,
és hogy nem akart volna elhagyni.
Úgyhogy apámmal nem beszéltünk anyámról.
Nem beszéltünk a múltról.
De azért dühös voltam, hogy ez történt,
és hogy akármit is tettem, nem tudtam megakadályozni.
Szerintem ha valaki ennyire kicsiként ilyen gonosz dolgot lát,
akkor annak az illúziója, hogy a szülei meg tudják védeni,
akármennyire is jól végzik a dolgukat, egyszerűen összeomlik.
Alex nagyon aranyos kisfiú volt.
Nagyon vidám volt.
De kiskamaszként tele lett haraggal,
és ez a harag némileg jogosan rám irányult.
Sok minden miatt dühös voltam.
A hetekig, hónapokig folytatódó ülések miatt.
Az volt a legnehezebb, hogy újra és újra vissza kellett gondolnom arra a napra,
és azt is megmondták, hogy mit érezzek.
És ezt magammal vittem valamennyire.
Volt dolga a hatóságokkal.
Csak kis dolgokért, de volt, hogy megjelent a rendőrség.
Nem tiszteltem az apámat,
és nem bíztam benne úgy, mint korábban.
Az egész alapja az volt, hogy apámként ő volt a család védelmezője,
és sajnos hagyta, hogy ez történjen velünk.
Így kamasz koromban sok volt köztünk a konfliktus.
Szörnyű bűntudatom volt, hogy nem védtem meg a családomat.
Hülyének éreztem magam, ostobának,
amiért másra bíztam a biztonságunkat.
A régi időkben az ember egyszerűen a kezébe vette a törvényt,
és bármi áron megvédte a szeretteit.
És erre döbbentem rá.
Én ezt nem tettem meg, de bár megtettem volna!
Ahogy telnek a hetek, a hónapok,
az évek,
az ember valamennyire elfogadja, hogy talán sosem lesz megoldva.
TÍZ ÉVVEL KÉSŐBB
A SZÖRNY MEGÖLTE A SZÉPSÉGET
2002-re Rachel Nickell ügye döglött akta volt.
A rendőrség megkeresett azzal, hogy nem néznénk-e meg a csapatommal.
Az újságokból tudtam, hogy brutális támadás volt.
IGAZSÁGÜGYI SZAKÉRTŐ
Azt is tudtam, hogy Colin Stagget meggyanúsították, majd felmentették.
De szerintem a rendőrség számára továbbra is gyanúsított volt.
És szerették volna, ha friss szemmel megnézzük,
hogy az akkor összeszedett dolgok között
volt-e valami,
amely alapján azonosítható Rachel támadója.
Voltak szalagos mintavételek
Rachel testéről
és főleg az intim testrészeiről.
És feltűnt, hogy az eredeti szakértők ezeken nem találtak DNS-t.
És rögtön tudtuk, hogy valami nem stimmel,
mert Rachel DNS-éből is rengetegnek kellett volna lennie ezeken.
Szerintem az történt,
hogy amikor túl sok DNS van egy mintában,
akkor az túlterheli a technikát, és nem látszik semmi.
Természetesen azzal kezdtük, hogy megismételtük a tesztet,
de kicsit máshogy.
Mint az várható volt, Rachel DNS-éből sok volt rajta.
De találtunk egy kis férfi DNS-t is.
Mikor meglett ez a kis férfi DNS,
nem tudtuk, hogy sikerül-e annyit előhívni belőle,
annyi információt kinyerni belőle,
hogy egy konkrét egyént azonosítani tudjunk.
Úgyhogy létrehoztunk egy teljesen új technikát,
egy érzékeny technikát,
amelyhez apró mennyiségű DNS-t vettünk a mintából,
és megsokszoroztuk,
más szóval felerősítettük.
Így az eredeti mennyiségnél sokkal több áll rendelkezésre,
ami már elég az elemzéshez.
Körülbelül két év kellett,
hogy használhatóra fejlesszük ezt a technikát.
Mielőtt az így kinyert DNS-profilt összevetettük volna az adatbázissal,
összehasonlítottuk Colin Staggével,
és egyértelműen nem egyezett.
Úgyhogy betápláltuk az országos DNS-adatbázisba,
és ekkor találtunk egy egyezést.
Egy nap csörgött a telefon.
A rendőrség keresett, közölni akartak valamit.
Mégpedig azt, hogy sikerült azonosítani az elkövetőt.
Azt mondták, hogy az azonosított személy egy teljesen új név volt.
A DNS-adatbázisban volt egy egyezés.
TALÁLAT
Robert Napper néven.
Ezután megtudtuk, hogy Napper a Broadmoori Zárt Osztályon van,
mert egy édesanyát és a kislányát is megölte.
Az elejétől fogva valaki más volt.
Úgyhogy ezzel kiderült, hogy a legrosszabb forgatókönyv valósult meg,
és ugyanaz az ember mást is meggyilkolt, egy másik családot is tönkretett.
Addig is tudtam, hogy mekkora áldás, hogy Alex túlélte,
de mióta kiderült, hogy mi történt Samantháékkal,
mindennap hálát mondok Istennek.
Csak Istennek hála éltük túl együtt,
és csak Istennek hála élte túl Alex épségben.
Egyik este focimeccset néztem a tévében.
Kopogtak az ajtómon,
és kicsit bosszankodtam, amiért fel kell állnom a tévé elől.
Két újságíró állt ott, és azt kérdezték:
„Tudta, hogy letartóztattak valaki mást a Nickell-gyilkosságért,
és DNS-bizonyítékuk van a bűnösségére?”
Mondtam, hogy jöjjenek vissza egy óra múlva,
mert meccset nézek.
Azt mondták, jó, és elmentek.
Elegem volt az egészből.
Tizenöt évig húzódott.
Colin Stagget ma rendőrök védték,
miközben a Rachel Nickell-ügy tovább kísértette.
A letartóztatásomtól kezdve voltak az újságban cikkek,
amik ellenem uszítottak.
„Bűnös!”, „Akasszátok fel!”, ilyeneket kiabáltak utánam.
Mr. Stagg a szabadlábra helyezése után is reflektorfényben maradt.
Ne!
Beleverték az emberek fejébe,
hogy én voltam az elkövető, és csak formai hiba miatt úsztam meg.
Együtt kellett ezzel élnem.
Sokan bűnösnek gondolták,
de senki sem hallotta az ellene vagy mellette szóló bizonyítékokat.
Így éveken át egyfajta bizonytalanságban élt.
Tizenöt évvel később megvádoltak egy embert.
A 41 éves Robert Nappert.
A legutóbbi vádlottat, Colin Stagget felmentették,
mivel egy rendőrnő megpróbálta tőrbe csalni.
Huszonkilenc éves koromig nem volt igazi barátnőm.
Úgyhogy amikor levelet kaptam Lizzie Jamestől,
nagyon örültem,
hogy egy nő érdeklődik irántam.
Nyilvánvalóan semmi köze az ügyhöz.
FŐKAPITÁNY-HELYETTES
És ma bocsánatot kérek tőle
az 1990-es évek elején elkövetett hibákért.
Már ezelőtt is alig volt önbecsülésem.
Ez még mélyebbre taszított.
Nagyon paranoid lettem tőle.
Ha véletlenül ránéztem egy nőre, aki átment az úton,
rögtön igyekeztem máshova nézni,
nehogy valaki figyeljen, és azt higgye, hogy zaklatom a nőt.
És azt gondoltam, mostantól ez az életem.
Így kell élnem. Nem bízhatok senkiben.
2008. DECEMBER 16. KÉT NAPPAL NAPPER TÁRGYALÁSA ELŐTT
A tárgyalás előtt az egyik főnyomozó
találkozni akart velem, miután leszálltam.
Azt mondta, hogy tudnom kell valamit, mielőtt bemegyünk a tárgyalóterembe.
Este hétkor találkoztunk a hendoni rendőrkapitányságon.
Bekísért egy eldugott terembe.
Csak mi ketten voltunk bent, és odatolt elém egy dossziét.
BIZALMAS
A dosszié jól dokumentálta
az egész nyomozást végigkísérő hibák
kaotikus garmadáját.
NEMI ERŐSZAK KÍSÉRLETE LÁBNYOM AZONOSÍTVA
Szörnyen megrázó volt.
Eszembe jutott az a nap.
Az első hívás, amikor megtudtam, hogy Rachelt elvették tőlünk,
és hogy Alex milyen megpróbáltatást élt át.
Próbáltuk megérteni
hétről hétre, hónapról hónapra, évről évre.
Erre kipattan ez.
Az volt benne, hogy meg lehetett volna állítani.
1989 nyarán,
három évvel Rachel Nickell, valamint Samantha és Jazmine meggyilkolása előtt
egy sorozaterőszakoló elkezdett nőkre támadni,
néha gyerekek jelenlétében,
a Green Chain Walk ösvényen,
amely egy erdős-mezős közterületen halad végig Délkelet-Londonban,
és ami nincs messze a Bisset-gyilkosságok helyszínétől.
DNS alapján találtak is gyanúsítottat a nemi erőszakokra.
A plakátot látta két ember, és megkeresték a rendőrséget azzal,
hogy a fantomkép kísértetiesen hasonlít Robert Napperre.
Az üggyel foglalkozó két nyomozó felkereste a címén.
Ajtót nyitott, beszéltek vele.
Jelezték neki, hogy felmerült a neve gyanúsítottként.
Megkérték, hogy önkéntesen adjon vért,
és bele is ment.
De nem jelent meg a rendőrőrsön,
úgyhogy visszamentek a címére.
Addigra összepakolt, és elment.
Eltűnt.
Ezután
arra hivatkozva, hogy magasabb,
mint akit az áldozatok leírtak,
azt a döntést hozta a vezető nyomozó és a helyettese,
hogy kizárják a nyomozás gyanúsítottjainak köréből.
Lényegében ennyiben hagyták.
Ami a mai napig megdöbbent.
Ha Napper az ígéretének megfelelően bement volna az őrsre,
vért vesznek tőle,
és letartóztatták volna a nemi erőszakokért.
De nem ez történt, ami rémes következményekkel járt.
És volt valami a dossziéban,
ami még jobban földhöz vágott.
ROBERT NAPPER - IDŐVONAL
1989 szeptemberében és októberében, évekkel Rachel halála előtt,
Robert Napper anyja értesítette a rendőrséget arról,
hogy a fia megerőszakolt egy nőt a Plumstead parkban.
De a rendőrség nem ment utána.
Ez egy döntő pillanat volt.
Ha a rendőrség intézkedik Napper anyjának hívása után,
és vért vesznek tőle,
megakadályozhatták volna az összes utána következő támadást.
Az Alex által átélt támadás megelőzhető volt.
Ahogy Rachel halála is.
Samantha és Jazmine halála is megelőzhető volt.
Ha megfelelően végzik a dolgukat, nem maradt volna szabadlábon.
Ma végre megoldódni látszik az egyik legjelentősebb megoldatlan gyilkosság.
Ma bűnösnek mondták ki Rachel Nickell gyilkosát
a Wimbledon parkban 16 éve történt késelés ügyében.
Nappert kivezették a fogdából, és bevitték az egyes számú tárgyalóba,
ahol a szürke arcú, kopaszodó férfi Rachel Nickell szülei előtt
végre bevallotta, hogy ő ölte meg a lányukat.
André, pont a…
A mai vallomással lezárul
a londoni rendőrség történetének egyik legvisszásabb fejezete.
Beismerték: korábban is elkaphatták volna Nappert, mielőtt még ölt.
Ha a rendőrség máshogy jár el, Rachel Nickell,
valamint Samantha és Jazmine Bisset nem halnak meg.
Többet kellett volna tenni.
Ha többet tettünk volna, módunkban állt volna megakadályozni ezt,
és Napper egyéb nagyon súlyos támadását is.
Mind tündérmeséken növünk fel.
Arra figyelmeztetnek, hogy ne menjünk be az erdőbe,
ahol a sötétben szörnyek és veszély leselkedik ránk.
De ez nem tündérmese.
A gonosz tényleg létezik.
Ezt kénytelen voltam belátni.
Egyszerűen nem értettem, hogy miért.
Haragudtam Istenre, amiért…
ilyen dolgok történhetnek jó emberekkel, bármiféle magyarázat nélkül.
Így az volt a célkitűzésem, hogy a lehető legjobban segítsek
Rachel gyermekének ezt az egészet átvészelni.
Szerintem ha valakivel nehézségeket élünk át,
akkor az vagy tönkreteszi a kapcsolatot,
vagy sokkal erősebbé teszi.
Kénytelenek voltunk mi magunk lezárni ezt,
ami szerintem igazából jó dolog.
És így végül ráébredtünk,
hogy kénytelenek vagyunk megbékélni ezzel.
A szüleim hittek a lélek végtelenségében.
Hogy az anyám ott lesz velem, akárhova megyek is.
Apám mindent feláldozott értem és azért, amiben hitt,
pedig nem volt rá garancia, hogy jól végződik.
Mégis elég bátor volt hozzá, hogy a szívét kövesse.
Ezért örökké hálás leszek neki.
A feliratot fordította: Lipták-Pikó Judit