Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Тату?
Що?
Ти тут?
Ага.
16 ЧЕРВНЯ 1993 РОКУ
Тату, допоможеш мені намалювати маму на цьому аркуші?
Алексе, подивися на мене.
Коли ти бачив поганця, він був перед тобою, як я?
Чи він був з цього боку, чи з того?
-Він був переді мною. -Прямо перед тобою?
-Так. -Мама його бачила?
Думаю, ні.
Ні? Ти його першими побачив?
Так, я його першим побачив.
У нього була сумка?
Так.
Він її відкрив, чи вона була відкрита?
Він відкрив.
І що він дістав?
Ніж.
Що він тобі зробив?
-Звалив мене! -Звалив тебе?
Так.
Поганий чоловік встромляв у неї свої речі.
Що він у неї встромляв?
Ніж. Ось його ніж.
Ти його бачив?
Так, я бачив ніж.
Кожного разу його бачив?
Я бачив це… Так, я бачив усе.
Мій син був свідком вбивства матері.
Але ніхто не міг знати, скільки часу знадобиться,
щоб знайти того, хто це зробив.
УБИВСТВО РЕЙЧЕЛ НІКЕЛЛ
ЗА РІК ДО ЦЬОГО
ПІВДЕННИЙ ЛОНДОН
Що це в тебе?
-У мене камера. -Для чого?
Тебе знімати.
Обіймашки.
Ми їх не дуже любимо, правда?
Рейчел і Алекс були одним цілим.
Він щодня був центром уваги Рейчел.
Вона зовсім не любила блискучі речі. Вона любила простоту життя.
АНДРЕ ГАНСКОМБ
Насолоджувалася компанією людей, яких любила.
Вона вміла отримувати задоволення від найпростіших речей.
Не можу дочекатись.
Спи.
Погладь Моллі. Ляж і погладь її.
У той час я п'ять днів на тиждень працював кур'єром
і подорожував по всій країні.
Я був унизу, готував мотоцикл до нового дня.
І хоча ми вже попрощалися, вони обидва вийшли.
Спустилися зі сходів і помахали мені.
Це мій незабутній спогад — про їхні посмішки.
На сходах, тримаючись за руки.
Алекс повністю спокійний, а Рейчел дуже гарна.
15 ЛИПНЯ 1992 РОКУ
Це була їхня звичка — ходити у Вімблдон Коммон.
10:15
Він завжди вважався безпечним місцем.
А Алекс, як і собака, мав добряче набігатись.
Інакше вони обидва ходили би по стінах.
Того дня я був у Лондоні,
і мене відправили на околицю.
Тоді ще не було мобільних.
Тож я телефонував кілька разів на день, щоб переконатися, що все гаразд.
Пізніше вранці я зупинився,
знайшов телефон, що працював,
подзвонив.
Відповів чоловічий голос.
У мене кров похолола.
Я одразу зрозумів, що сталося щось серйозне.
Він сказав: «Я поліцейський».
Я запитав: «Де Рейчел?»
Він сказав: «Стався нещасний випадок».
Я запитав: «Вона мертва?» Каже: «Не можу сказати».
А я: «Вже сказали».
І я спитав: «Де Алекс?»
Він сказав: «Алекс у безпеці. У лікарні.
Залишайтеся на місці. За вами приїде машина».
Коли я поклав слухавку, я впав на підлогу й заплакав.
Андре, я знімаю твій живіт.
Зупини відео.
Гей, я не…
Не знаю, що ти кажеш.
Це нам подобається.
-Подобається? -Так.
Усі мої переконання щодо міцності реальності зникли.
Я був у стані,
який можна описати, лише як на межі божевілля.
11:20
15 липня 1992 року
мені повідомили, що хтось вигулював собаку й знайшов тіло в парку.
РОН ТЕРНБУЛЛ ДЕТЕКТИВ-КРИМІНАЛІСТ
Наша робота — розбиратися в таких ситуаціях як професіонали.
Відсторонитися від того, кого ти вважаєш своїм ближнім.
Я ішов по траві,
а потім повернув праворуч на невеличку галявину.
Це було найгірше місце злочину.
Це було схоже на шалений напад.
На жертву напали, її тягли,
вдарили ножем 49 разів в області шиї та грудей.
І вона лежала, руки були перед обличчям,
ніби вона досі намагалася захиститися.
Це було жахливо.
Детективи сказали, що на Рейчел напали ззаду.
Її кілька разів вдарили ножем, і що її зґвалтували.
Що коли Алекса знайшли, він тримався за тіло матері.
І що вони мусили просто відтягнути його,
щоб подбати про нього.
Алекса забрали до цієї лікарні.
Коли я приїхав,
сказали, що хочуть, щоб я поговорив із психологом,
перш ніж іти до Алекса.
Психолог сказав, що, по-перше, діти є стійкими.
Вони можуть пережити найгірше.
Що вони мають знати
що це остаточно, що ця людина не повернеться.
Алекс винесла медсестра на руках, він виглядав неймовірно пригніченим.
У нього були порізи під очима. Синці на щоках.
А в його очах був напружений погляд, знаєте,
як у дуже старої людини в дуже молодому тілі.
Я взяв його і просто переказав усе, що сказав психолог.
Що сталася біда,
що мама мертва, що вона не повернеться.
А він просто дивився. Він не ставив жодних питань.
Але було ясно, що він казав мені: «Я вже це знаю».
Розумієте? «Не треба мені це пояснювати».
Алексе, повернися і помахай мені.
Махай.
Він більше не питав, де була його мати. Жодного разу.
Поліція перекрила Вімблдон Коммон
за хвилини після того, як напівголе тіло жінки знайшов перехожий.
Детективи кажуть, що її вбили у жорстокому нападі,
свідком якого був її дворічний син.
Мені подзвонив редактор новин:
«Ми щойно дізналися,
що когось зарізали на смерть у Вімблдон Коммон.
Виїжджай з командою негайно».
Вімблдон як район —
це дуже заможні, дуже гарні будинки.
Вімблдон Коммон — це десь 445 гектарів парку
буквально на межі Центрального Лондона.
Убивство сталося серед білого дня,
поліція впевнена, що вбивця мав бути сильно закривавлений.
Ів Річінґс, Sky News.
Було відчутно, наскільки враженими були поліцейські на місці події.
Перехожий знайшов її напівголою,
а за її тіло тримався маленький хлопчик.
Суперінтендант Бассет,
який був головним офіцером, відповідальним за розслідування,
саме він провів перший бріфінг.
Маленький хлопчик був у бруді й крові,
кров, можливо, була його матері.
Я був детективом-сержантом, і на момент слідства,
був правою рукою Джона Бассета.
Коли ми приїхали на місце,
я побачив, що вона жахливо страждала
під час нападу.
Коли ми придивилися до її тіла, воно було в неприродній позиції.
З неї зірвали одяг.
На її тілі та навколо нього була волога.
Це означало, що, можливо, це мало сексуальний підтекст.
Було страшно думати, що хтось, хто міг вчинити такий злочин,
був на волі.
Звісно, якщо є той, хто може таке зробити,
то це може статися знову,
і тиск у тому, щоб дістати цього чоловіка, перш ніж він це повторить.
16 ЛИПНЯ 1992 РОКУ ДЕНЬ ПІСЛЯ ВБИВСТВА
Поліція другий день прочісує 400 га Вімблдон Коммон,
шукаючи підказки до жорстокого вбивства.
Розмір Вімблдон Коммон
одразу дав мені зрозуміти, що це буде складна робота.
Зазвичай, коли відбувається вбивство,
працюють 10–15 офіцерів.
Здається, у нас було близько 40.
І було очевидно з самого початку, що це буде велика подія.
Вони офіційно назвали ім'я вбитої матері — Рейчел Нікелл.
Сьогодні її особу було встановлено батьком її маленького сина.
Бачити фото Рейчел Нікелл,
бачити, який вигляд вона мала,
вона сяяла життєвою силою.
Люди могли уявити себе у такому житті.
Вони могли згадати себе у 23 роки,
або згадати себе молодими батьками.
У нас була історія кохання на фото, які вони опублікували.
Це був миттєвий зв'язок.
Це було… У мене ніколи раніше не було такого
і ніколи після того.
Ми були нерозлучні. Ми відчували, що ми повністю зблизилися.
Саме про такий досвід люди й мріють.
Закохатися по вуха і відчувати, що тебе хтось доповнює.
Тож ми обоє були щасливі, що мали це.
Коли Рейчел завагітніла, це був шок.
Мені було 25, а Рейчел 19.
У неї був чіткий план: закінчити навчання, побудувати кар'єру, знайти хорошу роботу.
Але коли Рейчел побачила, що я серйозно налаштований,
вона зрозуміла, що в нас усе вийде.
Тож ми наважилися.
Коли ти вперше береш на руки дитину
і бачиш, як вона дихає,
це надприродне.
Абсолютно надприродне.
Не можна не вірити в магію якщо ви бачили, як народжується дитина.
Рейчел була матір'ю від природи.
Від неї дух захоплювало.
Ці двоє були так захоплені одне одним.
Вони були наповнені одне одним.
Гадаю, це людська реакція.
Хочеш, щоб це сталося з тобою, а не з ними.
Детектив запропонував повернутися до квартири і забрати кілька речей.
Я кидав улюблені речі Алекса в сумку.
Його улюблений плюшевий ведмедик, шорти, футболки, піжами,
і овчину, на якій вони спали щоночі, відколи він народився.
Ми більше там не жили. Здавалося, цей простір було порушено.
Хлопець Рейчел Нікелл,
молодої матері, убитої вчора у Вімблдон Коммон,
звернувся по допомогу в пошуках вбивці.
Я не була готовий, коли увійшов у ту кімнату.
Там була, мабуть, сотня журналістів.
Камери, телеоб'єктиви,
телекамери направлені на тебе, як ворожий батальйон.
Усі хотіли побачити, яким був партнер Рейчел.
Хтось має щось знати,
зважаючи на жорстокість нападу.
Вбивця не міг піти так не поміченим.
Хотів би сказати всім, хто знає цю людину,
що б вони до неї не відчували,
прошу, озвіться, перш ніж він знищить ще чиєсь життя.
Але всі дуже хотіли знати, що сталося з сином Рейчел.
Це так шокувало.
Він нічого не сказав.
Не знаю, як воно буде у майбутньому, але він у нормі.
Дякувати Богу, він не постраждав.
І на щастя, як мені кажуть, він малий, тож запам'ятає небагато.
Ми повернулися в парк, щоб покласти троянду для Рейчел на прощання,
і тепер ми були на перших шпальтах.
Було надруковане кольорове фото Алекса в моїх обіймах,
його легко було впізнати.
Вони викрили єдиного свідка вбивства його матері,
і була можливість, що цей божевільний може повернутися,
щоб позбутися єдиного свідка його злочину.
Відтепер я знав, якщо раніше ми були в безпеці,
то тепер були в страшній небезпеці.
Дворічний Алекс Нікелл тримається,
але перебуває в глибокому шоці після події.
Гадаю, дворічна дитина немає поняття про смерть.
-Скільки триватиме ця травма? -Це може тривати все життя.
Пішов дощ І змив павука…
Ми змогли знайти притулок вдома у моєї мами.
Алексу снилися кошмари, жахливі кошмари.
Якщо він спокійно спав всю ніч, то останню годину
він був… йому було дуже складно.
Що б я не відчував, мені довелося це проковтнути
прибрати. Ти розберешся потім. Ти не впораєшся з цим зараз.
Неважливо,
наскільки жахливим у той момент був мій стан,
потреби дитини на першому місці.
У пошуках вбивці задіяно 54 детективи.
Як його ім'я?
Це одна з трьох спеціальних оперативних кімнат.
Вже надійшло 1 500 дзвінків від громадськості.
Кожен має бути оцінений і взятий до уваги.
Було дуже складно зібрати цю справу до купи.
Оперативний штаб.
Довелося пройти через хаос, щоб отримати якомога більше інформації.
Телефони дзвонять.
ТИМЧАСОВО ЗАКРИТО
Ви бачили фотографії Рейчел.
-Так. -Так?
-Ви бачили її раніше? -Ні.
Ми збирали свідчення в парку.
Хтось мав бачити цю людину,
що прямувала на місце вбивства, або йшла з місця вбивства.
Треба було обов'язково знайти свідка.
Це слідча група у справі Рейчел Нікелл. Вас уже запитували?
Ми відповідаємо якомога швидше.
У нас є затримки. Я не буду цього заперечувати.
Але зрештою ми поговоримо з усіма.
За це відповідаю я і офіцери, які на мене працюють.
Ми його спіймаємо.
Зразки взяли з місця злочину
і відправили в лабораторію на аналіз ДНК.
Я все опинявся в глухому куті.
Біолог казав: «Ми нічого не знайшли».
І я подумав: «Як це, нічого? А як же її ДНК?»
«Ні, ми нічого не знайшли».
І я ніколи з таким не стикався. Це було дивно.
І тому вчений сказав:
«Що ж, подивимося ще раз під іншим кутом».
Але знову нічого.
Відчуття безнадійності, бо цю особу треба знайти якомога швидше.
Пройшло вже два чи три тижні,
а ми не наблизилися до цього ні на крок відтоді, як це сталося.
Було місце вбивства, але не було свідків, не було криміналістичних доказів.
І все. Куди йти далі?
Ситуація вже була жахлива,
а поліція хотіла поговорити з Алексом про те, що він бачив.
Ми найбільше хотіли
знайти цю людину, але понад усе —
не дозволити цьому статися з кимось іншим.
Ми мали бути дуже обережними у спілкуванні з малим Алексом,
бо він був свідком очевидно травматичного інциденту.
Тому ми, звісно, радилися, як це зробити.
Як справи?
І нам порадили зробити це
через дитячого психолога.
Покажеш Джин книгу про динозаврів?
Я люблю птеродактилів.
Так.
Я була дитячою і підлітковою психіаторкою.
Це був унікальний для нас досвід.
Це єдиний випадок у моїй практиці…
ДЖИН ГАРРІС-ГЕНДРІКС
…коли дитина була єдиним свідком насильницького злочину.
Дивіться, моя книга про динозаврів.
Так, я люблю оцих, тих, що літають.
Але я всіх люблю.
Ти всіх любиш, так.
Я запропонувала зібратися в мене.
І на першій бесіді там був поліцейський,
Андре, я і малий хлопчик.
Поліція дуже сподівалася,
що ця дитина, хоч і маленька, зможе дати їм більше інформації.
У мене не було досвіду про те, як ця дуже інтенсивна робота
може вплинути на маленьку дитину.
І все ж раціональна частина мене була повністю згодна, що це важливо,
щоб запобігти подальшим вбивствам. Тож виникла дилема.
Це було дуже важке рішення.
Я просто намагався бути якомога пильнішим.
Якби я відчув, що ми перетнули межу, ми б зупинилися.
Вчора було страшно, правда?
Як це було?
Динозавр був такий великий.
На землі був величезний динозавр.
Троє малих їли, чи не так?
-Так. -Вони були в крові, так?
У крові? Мабуть, було важко.
Вони цього не побачать.
Ми вирішили, що буде краще,
якщо її запитання ставитиму я,
щоб Алекс відповідав якомога природніше.
На Алексі була кров, так? На тобі була кров.
Весь твій одяг був у крові, чи не так?
-Так. -Коли ти був з мамою того дня.
Я намагалася зосередитися лише на Алексі й спостерігати за ним.
Тоді він сказав небагато слів.
Він не хотів дивитися на людей.
Але він проявляв ознаки стресу
після надзвичайної травми.
Мова його тіла, кожен його рух показував це.
Гадаю, ти знаєш, що іноді раптово трапляються жахливі речі.
Гадаю, ти дуже наляканий.
З точки зору Джин, вона думала, що краще тиснути.
Коли ти побачив там чоловіка,
він дивився на тебе чи на маму?
На маму.
То він нічого тобі не сказав?
-Ні. -Він на тебе не кричав?
-Він кричав на тебе чи ні, Алекс? -Ні.
Коли я став більше питати про випадок,
було видно, що він змінився. Він напружувався.
Алекс, він тебе вдарив?
-Ні. -Рукою?
Ні.
Мене турбувало не те, скільки інформації ми отримаємо від дитини.
А те, які страждання спричинять такі сеанси
і як вони зашкодять його відновленню.
Я не можу тобі сказати.
Ні, боляче про це згадувати, так?
Ти кажеш: «Я не можу сказати»?
-Не можу це сказати. -Ні?
Була загадка щодо того, скільки він міг побачити.
Я хотів би, щоб він нічого не бачив.
Була надія, що його відштовхнули, і все це відбулося поза його,
так би мовити,
визнанням і розумінням.
Пам'ятаєш, коли мама лежала на землі, а чоловік пішов?
-Ти їй щось казав? -Ні.
-Ти з нею розмовляв? -Ні.
Тобі було страшно?
Угу.
Думала, вона спить?
Угу.
-Думав? -Угу.
Ти хотів, щоб вона прокинулася? Хотів?
Угу.
Вона прокинулася?
Ні.
Було досить напружено.
Раз кілька днів проходили нові сеанси. Це тривало кілька тижнів.
Алекс знову зміг продемонструвати неймовірну пам'ять
для маленької дитини.
Події, як вони розгорталися,
звідки вийшов поганець,
позаду них
і як після цього він відійшов,
помив руки у струмку, а потім зник.
Алекс, чоловік, які штани були в чоловіка, що скривдив твою маму?
-Такі. -Такі?
А потім Алекс почав описувати цю людину.
-Якого кольору вони були? -Сині.
Якого кольору були черевики?
Такого кольору.
Ми отримали від нього опис молодого білого чоловіка
у білій сорочці поверх синіх штанів,
у коричневих туфлях.
Але найголовніше з усього —
Алекс згадав, що він носив ремінь поверх білої сорочки,
майже як фартух м'ясника.
Опис Алекса був схожим на опис, що дала жінка,
яка бачив чоловіка, який ішов до місця вбивства
за десять хвилин до вбивства,
на ньому був білий верх, темні штани,
він ніс якусь сумку.
Тож ми дійшли висновку, що з усіх людей в парку
це, швидше за все, і є підозрюваний.
Тепер треба було його знайти.
Чи правильно сказати,
що поки справа дуже мало просунулася?
Так, це справедлива оцінка.
Я сподівався, що до цього часу ми вже його затримаємо,
але коли бачиш розмір моєї проблеми тут, в Коммон,
зрозумієш чому, цього ще не сталося..
За відсутності доказів поліція звернулася до кримінальних психологів
щоб допомогти скласти профіль нападника.
У той час ми дивилися такі фільми, як «Мовчання ягнят»…
Ми опитуємо всіх серійних вбивць під вартою
для психоповедінкового профілю.
…де кримінальні психологи з'ясовують, хто був підозрюваним,
через профіль злочинців.
Мені це цікаво. Як я кажу, американці досягли в цьому успіху.
Один експерт, з яким вони консультувалися, Роберт Ресслер, колишній агент ФБР.
Ресслер опитав багато найвідоміших сексуальних вбивць Америки,
як Джеффрі Дамера.
Він каже, що чоловік, який вбив Рейчел Нікелл, є неорганізованим.
Перше, про що всі думають, це серійний вбивця.
Ми ще побачимо це за кілька днів чи тижнів?
Ми маємо справу з неорганізованою, шаленою,
можливо, психічно хворою людиною.
Хоча Джон Бассет зустрічався з Бобом Ресслером, це був короткий візит.
Але вважалося, що нам, ймовірно, слід просунути ідею профілювання злочинців.
І тому найвпливовіший профайлер правопорушників,
який раніше працював у поліції,
взяв участь у цьому розслідуванні як радник.
Коли поліція просить мене допомогти,
зазвичай це тому, що слідство в деякому роді застрягло.
І я впевнений, що так і було з вбивством Рейчел Нікелл.
Пол Бріттон з університету Лестера
працював над кількома найвідомішими кримінальними справами.
У кожному випадку поліція каже:
«Нам потрібно від вас щось, що допоможе ідентифікувати злочинця».
Денніс Нільсен, пізніше опитаний у в'язниці психологом Полом Бріттоном,
полював на бездомних молодиків.
«Щось, що наблизить до того, щоб запобігти повторенню цього злочину».
Пол Бріттон, судовий психолог,
каже, що Вести не такі унікальні, як вважають люди.
Він упевнений, на волі є й інші масові вбивці.
Мене попросили прийти і подивитися на цю справу
десь через три чи чотири тижні після вбивства Рейчел.
І їм була потрібна моя думка,
психологічний аналіз того, хто міг це зробити.
У мене є матеріали з місця злочину.
У мене відео. У мене є карти парку.
Але що я маю зробити —
це відвідати саме місце злочину.
Біля вітряка у Вімблдон Коммон є стоянка.
Ми припаркувалися
і пішли на місце злочину.
Те, на що дивиться злочинець, —
це місце, де він може знайти випадкову жертву.
Місце, де він зможе спостерігати,
слідкувати.
Він чекає, щоб знайти того, хто найбільше відповідає його вподобанням,
і нею виявилася бідолашна Рейчел Нікелл.
Він міг дивитися і спостерігати,
бо він спостерігач. Він наглядач.
Тому дуже часто,
і я скажу відверто, якщо ви не проти,
має місце таке…
«Та сучка дивилася на мене зверхньо.
Я цього не терпітиму.
Я їй покажу».
Це дуже цілеспрямований намір знищити цю молоду жінку.
Але Рейчел Нікелл навряд чи просто здалася б смерті…
без жодної відповіді.
Але якщо хтось каже:
«Роби те, що я хочу, або я скривджу дитину».
Це все змінює.
Дитина там як заручник.
Дитина там як предмет торгу.
Вона знає, що віддає своє життя за життя її дитини.
Я зміг висловитися абсолютно чітко.
Він вбиватиме інших людей.
Це не статична картина.
Це лише кадр у фільмі, який триває.
Коли ти повернувся до мами, вона стояла чи лежала?
Я цього не пам'ятаю.
Годі ставити мені ці питання, тату.
Ти великий молодець, Алексе. Ти розумник.
Дні перетворюються на тижні. Тижні — на місяці.
І ми досягли точки, коли це стало важким і повторюваним.
І саме тоді я відчув: «Це…
Ми знижуємо ставки. Що ще він може сказати?»
-Коли ти повернувся до мами… -Мені набридло.
-Набридло? -Так.
-Останнє питання, Алекс. -Ні. Годі.
Добре, усе гаразд. Іди сюди.
Ти молодець. Ти чудово впорався.
-Іншим разом поговоримо про решту. -Ні.
Ні, мені все одно набридне.
-Тобі все одно набридне? -Так.
Більше не говоритимемо.
Поліція хотіла спробувати останній раз.
Вони придумали цю ще більш відчайдушну ідею —
поїхати у Вімблдон Коммон і відтворити це.
Гадаю, вони сподівалися, що місце вбивства
викликає ще більше спогадів.
Я думала, що це дуже малоймовірно, але не думала, що можу це заборонити.
Гаразд.
Отже, гаразд, це не повторювані сеанси
в тому ж середовищі. Можливо, в цьому є якась цінність.
Коли ми приїхали, він не хотів виходити з машини.
Його непокоїла присутність усіх цих невідомих дорослих,
бо прийшла поліція.
Не лише детективи, до яких він звик. Було ще кілька офіцерів.
Зрештою ми вийшли з машини й почали йти.
Коли ми пішли, він був щасливий.
Ми йшли цією стежкою.
Ми з Алексом почали бігти нею заради розваги.
Йому було весело. Але за нами бігла купка копів,
а за ними — психолог.
Нас вела поліція,
але я бачила, що хлопчик знав, куди ми йшли…
і щось згадував.
Ми були все ближче й ближче до місця злочину.
Я знала, що дитина все сильніше напружувалася,
і я впевнена, що він згадував.
Алексе?
Де був чоловік, який убив маму?
Він був тут?
Коли він заговорив із мамою?
Пам'ятаєш?
Якось ти сказав,
що він розмовляв з мамою, перш ніж убити маму.
Ти пам'ятаєш, де він розмовляв з мамою?
Біля ставка?
А потім настав момент, коли він спіткнувся і впав.
І він закричав і заридав.
І це стало останньою краплею для Андре.
Це просто дурня.
Він плакав, і я не витримав.
З мене було досить.
Це надто сильно вплинуло на нього
і на мене також.
Ходімо! Пішли, бляха!
Я взяв його на руки й повернувся до машини.
Ми поїхали на повній швидкості, залишивши їх, по суті, позаду.
Але я був не в змозі,
тому я зупинився, як тільки зміг, знайшов тихе місце.
І я розплакалася,
я просто не міг зупинитися.
Я просто не міг утримати себе.
Тоді я не міг бути сильним.
Я знав, що він дивиться на мене. Він уже заспокоївся.
Але я мав це випустити.
А потім, коли я зібрався,
я сказав, що мені шкода,
і що ми повертаємося до будинку бабусі.
Тож ми поїхали.
Тоді я бачила їх востаннє.
Я зробила усе, що могла.
Я була не дуже задоволена тим, що зробила, але я намагалася…
Смуток. І…
просто усвідомлення того, що це спроба не спрацювала.
Спочатку, відомий злочин,
що два місяці тому потрапив у газети Британії.
У Вімблдон Коммон на південному заході Лондона молода мати Рейчел Нікелл
була неодноразово поранена ножем.
Схоже, це випадкове вбивство,
що, звичайно, значно ускладнює його розкриття.
Сьогодні детективи викладуть всі свої карти
і просять націю допомогти встановити особу вбивці.
Розслідування підійшло до етапу,
коли ми були цілком задоволені тим, що наш опис,
ймовірно, і був описом вбивці.
Настав час звернутися до ЗМІ,
щоб побачити, чи хтось зможе назвати якісь імена,
ким може бути ця людина.
Чоловікові років 20–30.
Високий, вище за 178 см, і має коротке каштанове волосся.
На ньому була біла сорочка на ґудзиках і темні штани, можливо, сині,
він ніс маленьку темну сумку.
Цікаво, що його ремінь був поверх сорочки, а не навколо штанів.
Тепер давайте додамо кілька обґрунтованих припущень.
Клінічний психолог-консультант складає імовірний профіль вбивці.
Те, що вони отримали від мене,
був покроковий психологічний аналіз вбивці,
як я його бачив.
Вбивці менше 30 років. Він живе поряд.
У нього мало друзів, і він має хобі, яке не передбачає компанію.
Може цікавитися бойовими мистецтвами.
Він любить порнографію.
Не має постійної дівчини.
Якщо в нього були подруги, вони вважають його незадовільним,
сексуально недосвідченим…
Я сказав їм, що це злочинець, який живе недалеко.
Це той, хто знав парк, хто знав дорогу.
Він прийшов пішки.
Прямий номер телефону…
Після шоу «Кримінальна варта» надійшло багато дзвінків.
Що стосується вбивства Рейчел Нікелл,
до студії вже надійшло 90 дзвінків.
Десять із них дуже цікаві.
Один чоловік відразу опинився на початку списку пріоритетів.
Нам подзвонили двоє або більше місцевих людей,
кажучи, що малюнок художника…
схожий на чоловіка на ім'я Колін Стаґґ.
І вони вказали, що вважали його типом людини,
яка могла б вчинити це вбивство.
І він зізнався, що був у Коммон
приблизно в той самий час, коли знайшли Рейчел.
Жінка, яка бачила чоловіка, що йшов до місця вбивства,
пізніше вказала на Стаґґа під час впізнання
як на ту людину.
Поліція каже, чоловіка заарештовано вчора десь опівдні.
Його ще допитують.
Стаґґ жив поруч із парком,
коли його заарештували, його квартиру обшукали.
У цій квартирі було дуже дивно.
Пам'ятаю, коли ми приїхали на вхідних дверях щось було.
СТАҐҐ
Там був напис: «Християни, стережіться», чи щось таке
І була одна кімната,
де на підлозі були намальовані знаки Зодіаку,
і скрізь були готичні малюнки.
Це було дивне місце.
Один з офіцерів знайшов шафу,
у якій було спорядження для виживання.
Там були ножі.
Був кийок з кулькою на кінці.
І це вказувало на те, що він не був нормальним громадянином,
що в ньому було щось дивне.
Крім того, він, звичайно, ідеально підходив під профіль злочинця.
Але була проблема.
Незважаючи на те, що він відповідав профілю злочинця,
не було достатньо доказів, щоб пов'язати його з вбивством.
Він зізнався, що засмагав голим у парку,
і його звинуватили в непристойній поведінці. Але потім його відпустили.
Це було розчарування, бо він був не лише хорошим підозрюваним,
але він був єдиним підозрюваним за весь час розслідування.
Треба було зрозуміти: «Він і є вбивця?»
А без криміналістичних доказів
ми не знали.
Після звільнення Коліна Стаґґа преса була на нашому порозі.
Алекс був єдиним свідком вбивства його матері,
і той, хто це скоїв, все ще перебував на волі.
Він був у небезпеці.
Тоді я зрозумів, ми тут не були в безпеці, і мені довелося його забрати.
Ми нікому не довіряли.
Тож ми вжили всіх можливих заходів, щоб нас не переслідували, не відстежили…
і вирушили в темряву.
І ми поїхали на узбережжя,
щоб максимально віддалитися від вбивці, який перебував на волі,
і преси, яка не зупинялася ні перед чим.
Ми залишили друзів і родину. Ми залишили все матеріальне.
Ми покинули свій дім.
Ми взяли з собою тільки те, що могли унести з собою.
Ми перетнули кордон і увійшли в новий світ.
ШІСТЬ МІСЯЦІВ ПО ТОМУ
Ми з Рейчел завжди говорили про переїзд до Франції.
Я провів багато часу у Франції, коли я був підлітком.
Багато грав у теніс
і подорожував автостопом, тому я добре знав країну.
Ми були в маленькому селі за кілька кілометрів від узбережжя.
Вперше зупинилися біля вхідних дверей
з ключами в руках, відчинили двері,
було просто чудове відчуття початку чогось нового.
У мене лише два. А в тебе там десь 50 штук.
Подивись під…
Це була ідилія.
Чудовий будиночок.
З краєвидом з двору.
Там були кури. Там бігали цуценята.
І ми справді нарешті могли зупинитися
підвести підсумки і відчути спокій і тишу навколо нас.
Алексе, не поспішай.
Спокійніше.
У тебе болітиме живіт, якщо так їстимеш.
Відчуття було таке, ніби ми залишили позаду себе велике зло.
Відчуття, що ми опинилися у спокійному місці.
Нарешті, здавалося, все йшло в нашому напрямку.
Це було повне блаженство.
Розумієте? Знову мати анонімність.
Вітаю. Головний детектив полювання на вбивцю Рейчел Нікелл,
молодої жінки, вбитої у Вімблдон Коммон рік тому,
каже, що розслідування може бути скорочено,
якщо не буде прогресу.
Думаю, якщо нічого важливого не з'явиться протягом наступних двох місяців,
тоді я б сказав, що розслідування буде завершено.
Джон Бассет сказав пресі, що нових слідів не було,
ми зробили все, що могли, у розслідуванні,
і що все згорталося,
тоді як весь час дещо відбувалося.
У ньому було написано: «Я додав вишуканий лист,
і якщо ти не хочеш читати, тоді не треба».
Але цікавість взяла верх, і я мала прочитати листа.
Нам подзвонила жінка, яка бачила Коліна Стаґґа по телевізору,
і сказала: «З цим чоловіком я листувалася через клуб самотніх сердець.
І це були дуже дивні листи».
Він використовує найбрудніші, найвульгарніші слова.
Він запитав, чи сподобався мені його лист.
Я сказала, що він мене не вразив,
і він сказав, що написав мені інший,
чи я хочу, щоб він його надіслав. Я сказала ні.
Якщо б я отримала від нього ще листа, я б віддала його поліції.
Вона надсилала нам ті листи,
що дало нам певне розуміння, про що думав Колін Стаґґ.
Тоді Джон Бассет попросив мене піднятися нагору до його кабінету
і мене познайомили з ця жінкою-поліцейською.
Бассет сказав: «Це мій сержант-детектив,
і я хочу, щоб він знав, що відбувається».
А потім мені пояснили,
що буде проводитися таємна операція,
щоб дізнатися, чи сексуальні фантазії Коліна Стаґґа
розкриють певну інформацію про вбивство,
яку може знати лише вбивця.
Поліція запитала,
чи можу я їм допомогти з операцією під прикриттям.
Вона полягала в тому,
це офіцер поліції під прикриттям напише листа Коліну Стаґґу
під псевдонімом Ліззі Джеймс.
Вона намагається змусити його написати їй про його сексуальні фантазії,
і якщо він відповість так,
що це буде схоже на те,
що міг би написати вбивця Рейчел Нікелл,
тоді у буде основа для подальшого розслідування.
І Колін Стаґґ відповів.
Люба Ліззі, я радий, що тобі подобаються мої листи
і що ти маєш такі ж широкі погляди і така ж розкута, як я.
Я хочу домінувати над тобою.
Від того, що я зроблю з тобою, у тебе будуть сльозитися очі.
Ти будеш приниженою і брудною.
Поліція була дуже схвильована
знайти перші сексуальні елементи в листах від Коліна Стаґґа.
Тепер вони відчували, що їхня операція виправдана,
що треба дізнатися більше
і що вони не марнували час.
Одного дня, коли були там, може, рік,
ми з Алексом удавали, що б'ємося на мечах.
І він сказав: «Це як коли прийшов поганець».
І я намагався…
Я піймав себе на тому,
що намагався продовжувати якомога природніше.
Тож одного ранку я сів за червоний столик,
поставив камеру і…
і спробував поговорити про те, що сталося.
Алекс хотів малювати,
і хотів, щоб я допоміг йому з малюнком.
Тату, допоможеш мені намалювати маму на цьому аркуші?
Коли ми малювали,
Алекс надав інформацію,
яка остаточно пояснила, що він бачив.
Мама його бачила?
Думаю, ні.
Ні? Ти його першими побачив?
Так, я його першим побачив.
У нього була сумка?
Так.
Він її відкрив, чи вона була відкрита?
Він відкрив.
І що він дістав?
Ніж.
Це мама. А це поганець.
А де ніж?
-Що він тобі зробив? -Звалив мене.
-Звалив тебе? -Так.
Поганий чоловік встромляв у неї свої речі.
Що він у неї встромляв?
Ніж. Ось його ніж.
Ти його бачив?
Так, я бачив ніж.
Кожного разу його бачив?
Я бачив це… Так, я бачив усе.
Усе.
Він був там, він усе бачив
він прийняв усе це, розумієте,
прожив майже рік,
тримаючи це в голові на самоті.
-То ти все бачив? -Так, я все бачив.
Ти дивився в інший бік?
Так, я дивився туди.
Я дивився туди, щоб побачити, чи ще щось сталося.
-Так? -Так.
Це було дуже страшно?
Так, це було дуже страшно.
Це було важко чути.
Розумієте, це твоя дитина. Це твій малюк.
Він був там. І Рейчел. А мене там не було.
Я намагався уявити це весь рік,
знову і знову, ніч за ніччю. Зрозуміти, через що вони пройшли
бо я хотів щось із цим зробити
або якось розділити.
І тут я отримав підтвердження того,
що саме сталося, що побачив Алекс,
і це повернуло мене назад у стан, коли я уявляв,
як це було для них обох.
А через кілька тижнів
прийшла новина,
що вони збираються звинуватити Коліна Стаґґа у вбивстві Рейчел.
Скотленд-Ярд каже, Коліна Френсіса Стаґґа заарештували сьогодні о 5:30 ранку
у своєму будинку в Рогемптоні, Лондон.
Адреса, за якою проводився арешт,
знаходиться за півтора кілометри від місця в парку,
де вбили Рейчел трохи більше року тому.
Поліцейські весь день копали його сад
і сканували землю металодетекторами.
Коліна Стаґґа заарештували і привезли до Вімблдонського відділку
як підозрюваного у вбивстві.
Затримання відбулося після таємної операції
за участю жінки-поліцейського.
Вона встановила близькі стосунки зі Стаґґом.
Можете офіційно представитися?
Так, я діючий офіцер поліції.
В цілях цього допиту я відома як Ліззі Джеймс.
Якщо я покажу вам 30 чи 40 листів,
які ви надіслали Ліззі Джеймс,
ви зможете щось сказати щодо вашого бажання мати статеві стосунки
і сексуальної поведінки у Вімблдон Коммон
та у відкритих лісових масивах з використанням ножів…
Без коментарів.
…і викликанням кровотечі?
Без коментарів.
Під час таємної операції
Колін Стаґґ зустрівся з поліцейською під прикриттям
і тоді він передав їй листа,
у якому згадував ножі та багато інших речей,
які були присутні у фантазіях вбивці.
Ви пам'ятаєте цей лист, Коліне?
Без коментарів.
«Чоловік іде до його купи одягу
і дістає мотузку та ніж».
Те, що мав убивця Рейчел Нікелл,
було серією дуже конкретних елементів у його фантазії,
які не часто зустрічаються.
А тепер здавалося, що Колін Стаґґ мав точно такі ж фантазії.
Ми повинні розглядати фантазії у міру їх розвитку,
як ви описували їх Ліззі Джеймс.
Збільшення відхилень
зростання домінування, зростання насильства.
Потреба принижувати й домінувати.
Було так багато вказівок на те, що саме він є вбивцею.
Я думаю, що сталося так: ви пішли стежкою до вітряка
й сіли на маленькій галявинці.
Гадаю, ви описали це в одному з листів до Ліззі Джеймс.
Те, що ви бачили цю розкішну білявку,
що наближалася здалеку.
-Це сталося з Рейчел? -Без коментарів.
Ви дивилися вниз зі свого місця і слідкували за нею.
Ви побігли вниз і влаштували їй засідку.
І штовхнули хлопчика обличчям униз.
Штовхнули хлопчика обличчям у багнюку.
-Без коментарів. -Тоді вдарили Рейчел ножем 49 разів.
Без коментарів.
15 липня 1992 року у Вімблдон Коммон
ви вбили Рейчел Нікелл, спричинивши її смерть кількома ножовими пораненнями.
Без коментарів.
Після ночі у найближчому поліцейському відділку
Коліна Стаґґа відвезли до Вімблдонського магістратського суду
і звинуватили у вбивстві Рейчел Нікелл.
Судді взяли його під варту до наступного тижня.
Королівська прокуратура переглянула
всі докази, що стосувалися листів та допиту,
і було вирішено, що доказів достатньо,
щоб звинуватити його у вбивстві.
Коли Коліна Стаґґа прибрали з вулиць,
я вважав, це все закінчилося.
Тож я вирішив, що це гарний час пошукати щось інше.
Тому я покинув розслідування.
Той факт, що Колін Стаґґ був під вартою,
дав певне відчуття полегшення.
Але ми дуже скоро зрозуміли,
я знав, що якщо ти переживаєш те, що пережили ми,
ти постійно захищаєш себе і маєш вичікувальну позицію.
ТРИ МІСЯЦІ ПО ТОМУ
ПЛАМСТЕД, ПІВДЕННО-СХІДНИЙ ЛОНДОН
Поліція шукає вбивцю чотирирічної дівчинки та її мами.
6 ЛИСТОПАДА 1993 РОКУ
Кажуть, що це один з найшокуючих випадків за всю історію.
Я мама.
Друзі Саманти і Джазмін Біссет досі намагаються усвідомити, що сталося.
Що шокувало поліцію, це жорстокість вбивств.
Старший офіцер сказав, що травми Сем Біссет були жахливими.
Я вважаю себе досить жорстким,
мене складно вразити,
але навіть зараз я думаю…
МІКІ БЕНКС СТАРШИЙ СЛІДЧИЙ
«Боже, що ж там сталося?» Це було жахливо, розумієте?
Мікі Бенкс був головою відділу пошуків.
Він був старшим слідчим і він насправді…
Пам'ятаю, він мене обняв
і сказав: «Родж, приготуйся, синку.
Бо це найгірше, що я бачив». Я пам'ятаю це досі.
А потім ми пішли разом з командою криміналістів
й оглянули квартиру.
Маленька квартира. Одна спальня,
і ми зрозуміли, що Саманта Біссет жила там
з її чотирирічною дочкою в одній спальні разом.
Вона була мамою-одиначкою, Мабуть, грошей було небагато.
У спальні було багато іграшок, багато картин Джазмін на стінах.
Мені здалося, що вони були дуже близькі.
І коли ми зайшли,
стало очевидно, що Саманту, можливо, зарізали в коридорі,
протягли через вітальню
і поклали на велику подушку у формі зірки.
І її понівечили.
Була зроблена спроба відрізати їй ноги,
а тіло було розрізане.
Коли ми поверталися коридором,
спальня була з правого боку біля вхідних дверей.
І ми пішли в спальню,
а там була голова маленької дівчинки, яка визирала з-під ковдри.
Можна було побачити скуйовджене волосся,
виявилося, що її задушили
і зґвалтували.
Вона була мертва, але було схоже, що вона спить.
Перша думка: «Треба знайти того, хто це зробив, бо це маніяк».
Усі хотіли спіймати цього покидька, який скоїв цей злочин, розумієте?
Ми всі погодилися з цим,
бо інакше буде ще одне вбивство.
Бо як тільки ці люди починають,
цілком очевидно, що вони стануть серійними вбивцями.
У квартирі були сотні відбитків пальців
і, звісно, їх треба було перевірити в департаменті дактилоскопії,
кожен дивився окремо.
Дактилоскопісти дивляться крізь збільшувальне скло
на відбиток й ідентифікують його по вигинам і слідам,
це мистецтво.
Але протягом приблизно двох місяців нам вдалося виключити всі ці відбитки,
що саме по собі досить незвично,
бо зазвичай є один чи два відбитки, які залишаються невідомими,
і часто вони належать підозрюваному.
ДНК не було. Не було ніяких зачіпок.
Нічого, що допомогло б розслідуванню.
Ми взагалі нічого не знайшли, що дуже незвичайно.
Жодних ознак вторгнення в квартиру,
детективи визнають, у них мало зачіпок у цій справі.
Щодо мотиву цього вбивства матері та її доньки,
схоже, його знає лише вбивця.
До мене звернувся мій тодішній начальник детективної служби,
що я маю запросити Пола Бріттона,
бо він був експертом.
Він зробив багато в розслідуванні Рейчел Нікелл.
Мене відвезли на місце вбивства.
Квартира, в якій жили Саманта і Джазмін Біссет,
має дуже важливе місце розташування.
Одразу за квартирою
є сад.
А за ним —
ділянка з деревами,
де він сидить, дивиться, втілює свої фантазії,
і в нього з'являються думки.
«Ти не будеш мене дражнити.
Ти не будеш з мене глузувати.
Подивимося, що буде, коли я закінчу з тобою».
Пол Бріттон. Як думаєте, як добре ви його знаєте?
Гадаю, ми добре знаємо, що відбувається в його в голові під час злочину,
але я хотів би, щоб він розповів мені, як він почав свій шлях,
що змусило його вбити, завдати шкоди Саманті.
Щоб він вам сказав?
Навряд чи він подзвонить і скаже:
«Можна Пола Бріттона?» і дасть свої відповіді.
Гадаю, є можливість, що він захоче це зробити.
Незнайомці дуже рідко нападають на простих громадян.
В присутності дітей — ще рідше.
Мабуть, він робив щось подібне раніше.
Він не просто вийшов і зробив це. До такого рівня насильства треба дорости.
І ми не могли зрозуміти,
як із проміжком у 16 місяців
між вбивством у Вімблдон Коммон і вбивством в Пламстеді,
як дві різні людини здійснили такі жорстокі, зухвалі злочини.
То чи це можливо, що обидва вчинила одна людина?
Жертви були дуже схожі за віком і зовнішністю.
Поряд з обома була дитина під час атак.
І кількість ножових ран у Рейчел Нікелл і Саманти Біссет
становила десь 50.
На наш запит
старші детективи, що розслідували справу Нікелл,
прийшли до нас,
щоб обговорити схожість між двома злочинами.
І вони відхилили наше припущення,
що два злочини могла вчинити одна й та сама людина.
Бо, звичайно,
Колін Стаґґ був під вартою, коли убили Біссетів.
І ми намагалися переконати їх, що вони, можливо, взяли не ту людину.
І як вони відреагували?
З ворожістю і абсолютно…
«Ми ніяк не могли взяти не ту людину».
У них був підозрюваний,
і їх просто не цікавило обговорення.
Вони були переконані, що взяли того.
Відкриваю подарунки!
Минуло півтора року, і Алекс був у хорошому стані.
Зараз під ялинкою небагато подарунків.
Під ялинкою купа подарунків.
Він звик до школі, був щасливий із друзями.
Він справді добре жив.
Це великий кран.
Приблизно тоді
я дізнався, що…
що поліція хоче, щоб Алекс дав свідчення на суді Коліна Стаґґ.
Вони сподівалися, що він надасть фізичний опис нападника,
а також опис його рухів до і після нападу.
Тож ми знову опинилися між молотом і ковадлом.
Що нам робити?
Якщо це та людина, а ми не прийдемо, він повернеться на вулиці.
Але яку ціну заплатить Алекс,
опинившись віч-на-віч із тим, хто це зробив?
ПОЛІЦЕЙСЬКИЙ ВІДДІЛОК ПЛАМСТЕДА
Думаю, це було лише відчуття.
Просто відчуття, що тут щось не так.
Бо це був один із перших злочинів в моїй кар'єрі,
коли кожен відбиток з місця злочину було виключено.
Мікі Бенкс поговорив зі мною
і він хотів знову перевірити відбитки пальців,
особливо ті, що належать Саманті Біссет.
Мікі дуже тиснув, щоб це було зроблено,
і відділення дактилоскопії зрештою здався
і погодився на повторний огляд деяких найбільш підозрілих відбитків,
які були знайдені в квартирі Біссет.
Через деякий час він подзвонив мені і сказав: «У нас є результат».
Деякі відбитки,
які були ідентифіковані як відбитки Саманти Біссет…
насправді
належали людині на ім'я
Роберт Неппер.
І це був момент просвітлення. Я вам скажу.
Я ніколи цього не забуду. Боже, я був радий, як слон.
Знайшли три чи чотири відбитки Неппера у квартирі.
Один був на виступі за дверима патіо,
і декілька всередині,
куди він, очевидно, потрапив через французькі вікна.
Він жив тут. Він мав коротке кримінальне минуле
і насправді провів два місяці під вартою.
Неппера заарештували у нього вдома в п'ятницю.
Він жив на Пламстед Хай-стріт,
за 700 метрів від місця вбивств.
Після арешту й допиту було очевидно, що він страждав на якусь психічну хворобу.
І коли його допитували,
він давав дуже дивні відповіді від третьої особи
ніби говорив про когось іншого.
Він був з тих, хто думав, що він не схожий на нас.
Він був відсторонений. Дивний хлопець.
Усі, хто його зустрічав, казали те саме. Він був дивним.
Ми пішли до нього на Пламстед Хай-стріт, дуже маленька однокімнатна квартира.
Він не мав ані ліжка, ані матраца, що здалося дивним.
Він спав на підлозі.
А тоді ми почали обшук квартири.
І дуже швидко знайшли червону коробку з інструментами,
яка була на підлозі.
Закриту на замок,
і нам кортіло дізнатися, що всередині.
Коли ми її відкрили,
там були ножі.
Там була книга.
І в книзі описувалися методи, здається, удушення
і вразливі точки на тілі,
які використовувалися для нападу на людей, щоб знерухомити їх або вбити.
Була детальна мапа Лондона
І в цій мапі були усілякі позначки та каракулі.
Тоді ми не могли зрозуміти, що це таке.
І ми думали, що вони будуть дуже важливими
для можливого визначення місць його злочинів.
А на одному з малюнків
була низка сходів,
яка, судячи з усього, могла бути Гітфілд-Террас.
І в цьому малюнку він написав слова «потенційна зона».
Він його позначив, як можливу мішень для нього.
28-річного чоловіка звинувачено у вбивствах
самотньої матері Саманти Біссет і її 4-річної доньки минулого листопада.
Роберт Неппер заперечив убивство, але визнав їх ненавмисне вбивство.
Очікується, що вирок убивці Саманти винесуть уже сьогодні.
Найсумніше в цій справі те, що Саманта була єдиною дитиною,
і її мати Марґарет
так і не оговталася від втрати її єдиної онуки
і єдиної дочки.
Втратити доньку — цього вже достатньо,
але й свою онуку?
Сім'я знищена.
Розумієте, трагедія. Жахливо.
І щоб додати тяжкості цій справі,
її мати померла
за день до того, як Неппер мав постати перед судом.
Тож це дуже сумна справа.
Через якийсь час,
знову переглядаючи мапи,
хоча більшість позначок були в південно-східному Лондоні…
РІЧМОНД
була особлива позначка далеко від Пламстеда
у Річмонд-Парку на південному заході.
Під назвою Ізабелла Плантейшн,
це відкрита ділянка землі дуже близько до Вімблдон Коммон,
місця вбивства Рейчел Нікелл.
14 ВЕРЕСНЯ 1994 ДВА РОКИ ПІСЛЯ ВБИВСТВА РЕЙЧЕЛ
Перший допит пана Стаґґа відбувся минулого вересня.
Вранці він з'явиться в суді по звинуваченню у вбивстві Рейчел Нікелл.
Перед судом мені повідомили, що Алекс не буде потрібен,
що його свідчення не потрібні.
Частина мене була вдячна, що йому не доведеться проходити це.
Інша частина хвилювалася,
що ми не зробили для цього все, що могли.
А через кілька днів прийшла шокуюча новина.
Друг подзвонив, щоб дізнатися, як я, чи витримав я цю новину.
Я запитав: «Яку новину?»
А він сказав: «Ти не знаєш?»
Він сказав: «Звинувачення знято».
Чоловік, звинувачений у вбивстві Рейчел Нікелл
у Вімблдон Коммон два роки тому,
сьогодні вийшов на свободу ще до початку судового розгляду.
Це був суцільний шок.
Суддя Олд-Бейлі розпочав різку атаку
на методи роботи поліції після закриття справи
проти чоловіка, звинуваченого у вбивстві Рейчел Нікелл.
Колін Стаґґ вийшов на свободу, провівши більше року під вартою
після того, як потрапив у пастку операції під прикриттям,
що суддя різко розкритикував та визнав неприйнятним.
Я був розлючений, бо той, хто вирішив, що ці докази були достатніми,
і був готовий прийняти виклик, очевидно, зробив велику помилку.
І я злився, що людина, яка вирішила все відкинути,
була надто сувора, тому що були вагомі непрямі докази.
Мабуть, було відчуття, що якщо треба було прийняти рішення щодо того,
чи Колін Стаґґ скоїв вбивство,
це рішення мали приймати присяжні.
Але так далеко ми не зайшли.
Вільям Клегґ, захисник, стверджував, що офіцер Джеймс збрехала,
спонукала до сексу та стосунків.
Пан суддя Оґнелл сказав,
що поведінка поліції виявила не просто надлишок завзяття,
але відверту спробу звинуватити підозрюваного
оманливою поведінкою найгрубішого характеру.
Ми провалилися.
І це погане відчуття.
«Моє життя зруйноване недопрацьованими психологічними теоріями та історіями,
написаними для задоволення дивних сексуальних потреб
офіцера поліції під прикриттям.
Суддя визнав, що проти мене не було доказів,
криміналістичних доказів, зізнань, нічого».
На запитання, чи має поліція вибачитися перед Коліном Стаґґом,
сер Пол Кондон сказав, що поліція вже вибачилася
перед ким вважала за потрібне.
Я не перепрошую
за розслідування цієї справи міською поліцією.
Я повністю підтримую дії моїх офіцерів
і беру повну відповідальність за дії поліції в цій справі.
Здавалося, ми повернулися в перший день,
вбивця був на волі, і не було ніякого захисту.
І це підкреслило те,
що Пол Кондон, голова міської поліції, заявив,
що вони не шукали когось іншого.
Наразі немає нової інформації,
немає нових зачіпок для вивчення.
На їхню думку, Колін Стаґґ уникнув покарання за вбивство
і тепер був на волі.
Я відчував, що нікому не можу довіряти,
і ми завжди задавалися питанням, чи до нас ставилися по-іншому,
бо я був кольоровим юнаком.
Ти втрачаєш віру в систему.
Тепер будь-яке завершення, яке ми…
яке мало б справжнє значення, ми мали знайти самі,
ми не могли покластися на зовнішні сили,
що вони нам це дадуть.
Багато років реального прогресу не було.
Нічого не змінилося з точки зору того, що ми знали.
З першого дня ми були втрьох.
АЛЕКС ГАНСКОМБ
Ми з татом і наша собака Моллі.
Такою була наша сім'я.
Мій батько знав, що я розумів, що сталося.
Що мама любила мене,
і що вона не хотіла мене покидати.
Ми з батьком не говорили про маму.
Ми не говорили про минуле.
Але я все одно відчував гнів, що це сталося,
і що б я не робив, я не міг цього зупинити.
Я думаю, якщо ви стали свідком зла такого ступеня
у дитинстві,
ілюзія, яку ти маєш, що твої батьки,
як би вони не старалися,
можуть захистити вас від біди,
гадаю, ця ілюзія руйнується.
Алекс був дуже милим хлопчиком.
У ньому була радість.
Але в підлітковому віці був гнів, знаєте,
і гнів був цілком справедливо спрямований на мене.
Я дуже злився через багато речей, які ми пережили.
Сеанси, які тривали тижнями й місяцями.
Мене найбільше засмучувало, що мене постійно повертали в той день,
і припущення щодо того, як я повинен до цього ставитися.
І гадаю, я носив це з собою.
У нього були проблеми з владою.
Дрібниці, але іноді поліція приходила додому.
Не думаю, що я так само поважав,
так само довіряв батькові, як колись.
І основним моментом було те, що він був захисником сім'ї як батько,
і на жаль, він дозволив цьому статися з нами.
У підлітковому віці у нас було багато конфліктів.
У мене було величезне почуття провини, що я не захистив свою сім'ю.
Ти почуваєшся тупим.
Ти почуваєшся дурнем,
бо нам сказали віддати нашу безпеку в руки інших установ.
Давним-давно був Дикий Захід, ти брав закон у свої руки
і захищав своїх близьких усіма можливими способами.
І саме це мене тоді вразило.
Я цього не зробив.
І я шкодував про це.
З кожним тижнем, що минає, з кожним місяцем,
з кожним роком
ти приймаєш на якомусь рівні,
що це ніколи не вирішиться.
ДЕСЯТЬ РОКІВ ПО ТОМУ
КРАСУНЯ ВБИТА ЧУДОВИСЬКОМ «ДОПОМОЖІТЬ СПІЙМАТИ»
До 2002 року справа Рейчел Нікелл залишалася нерозкритою.
Прийшла поліція і запитала, чи ми з командою подивимося на справу.
Я знала з газет, що це був дуже жорстокий напад.
АНДЖЕЛА ҐЕЛЛОП КРИМІНАЛІСТКА
Але я знала, що Коліна Стаґґа звинуватили,
а потім виправдали.
Але, гадаю, він досі був підозрюваним на думку поліції.
І вони хотіли, щоб ми поглянути на справу новими очима
і подивилися серед речей, які вони тоді зібрали,
чи там було щось,
що можна було використати, щоб ідентифікувати нападника на Рейчел.
Були деякі липкі відривні стрічки
з відбитками з тіла Рейчел,
зокрема, з інтимних частин тіла.
І ми помітили,
що попередні вчені не знайшли жодної ДНК на цих стрічках.
Тож ми відразу зрозуміли, що щось не так,
бо на цих стрічках мала бути величезна кількість ДНК самої Рейчел.
Я думаю, сталося ось що:
якщо у зразку забагато ДНК,
це може затьмарити техніку так, що ви нічого не побачите.
І першим, що ми зробили, звісно, це повторили дослідження,
але зробити це трохи інакше.
Як і очікувалося, ми знайшли багато ДНК Рейчел.
Але ми також знайшли крихітний слід чоловічої ДНК.
Коли ми отримали натяк на чоловічу ДНК,
ми не знали, чи зможемо достатньо його розгорнути,
отримати з нього достатньо інформації,
щоб ідентифікувати одну конкретну особу.
Ми розробили нову техніку,
нову чутливу техніку,
і це передбачало взяття невеликої кількості ДНК із зразка,
а потім — розмноження ДНК, або,як ми це називаємо, підсилення.
Ви отримуєте у кілька разів більше від початкової кількості,
тож достатньо матеріалу для аналізу.
Знадобилося два роки,
щоб зробити цю техніку до того моменту, коли її можна буде використати.
Перш ніж ми перевірили наявну інформацію,
наш профіль ДНК через базу даних
ми порівняли його зі зразком Коліна Стаґґа,
і він точно з ним не співпадав.
Тож ми перевірили його по Національній базі даних ДНК.
І коли ми це зробили, то знайшли збіг.
Якось задзвонив телефон,
зненацька, і це була поліція. У них були новини.
Про те, що була позитивна ідентифікація.
І вони сказали, що особа, яку встановили,
мала зовсім інше ім'я.
База даних ДНК виявила збіг.
ЗБІГ ЗНАЙДЕНО
З людиною на ім'я Роберт Неппер.
А потім ми дізналися, що Неппер був у «Бродмурі»,
бо він ще скоїв вбивство матері та маленької доньки.
Увесь час був хтось інший.
Тож у той момент наші найгірші побоювання справдилися,
що та сама людина
вбила ще когось за тих самих обставин.
Ще одна сім'я знищена.
Якщо я не знав, як мені пощастило, що Алекс вижив,
відколи дізнався про Саманту і Джазмін,
я щодня дякую Богу.
Бо тільки з Божої милості ми вижили разом,
і тільки з Божої милості він вижив фізично.
Якось я дивився футбольний матч по телевізору.
У двері постукали,
і я був трохи роздратований, бо пропускав матч.
Там стояли двоє журналістів. І вони сказали:
КОЛІН СТАҐҐ
«Ви знаєте, що поліція заарештувала іншого чоловіка за вбивство Нікелл,
і в них є докази ДНК, щоб довести його провину?»
Я сказав: «Можеш повернутися за годину?
Я дивлюся матч».
Вони сказали: «Без проблем» і пішли.
Мене буквально нудило від цього.
Це тривало близько 15 років.
Коліна Стаґґа сьогодні охороняла поліція,
бо справа Рейчел Нікелл продовжує його переслідувати.
Після мого арешту статті в газетах…
ДІВЧАТА В НЕБЕЗПЕЦІ
…підбурювали людей проти мене.
Люди кричали: «Він винен», «Повісити»
і таке інше.
Пан Стаґґ залишився в центрі уваги ЗМІ
навіть після звільнення.
Ні!
Це вселяло в уми людей думку:
«Ми знаємо, що це він, але він уникнув покарання через формальність»,
розумієте? Довелося жити з цим.
Багато хто вважав його винним,
але ніхто не чув доказів за нього чи проти нього.
Це означало, що він був у підвішеному стані всі ці роки.
Тепер, 15 років по тому, чоловіка звинуватили.
Це 41-річний Роберт Неппер.
Останній обвинувачений, Колін Стаґґ, був виправданий,
бо поліцейська намагалася заманити його в пастку.
До 29 років у мене не було справжньої дівчини.
Тож коли я отримав листа від Ліззі Джеймс,
я почувався дуже щасливим,
що жінка проявила якийсь інтерес до мене.
Очевидно, що він абсолютно не причетний до цієї справи.
ДЖОН ЄЙТС ПОМІЧНИК КОМІСАРА, МІСЬКА ПОЛІЦІЯ
І сьогодні я прошу у нього вибачення
за помилки, зроблені на початку 1990-х.
У мене була низька самооцінка до того, як це почалося.
Це ще більше мене збило з ніг, тож я занурився ще глибше.
Я став параноїком.
Якщо я випадково погляну на жінку, яка переходить дорогу,
раніше я відразу думав типу: «Ні, відвернися»,
бо хтось може стежити за мною,
думаючи: «Він переслідує ту жінку».
І я подумав: «Тепер це твоє життя.
Просто продовжуй. Знаєш, не довіряй нікому».
16 ГРУДНЯ 2008 ДВА ДНІ ДО СУДУ НАД НЕППЕРОМ
Напередодні суду один із головних детективів сказав:
«Коли ти прилетиш, ми зустрінемося».
Було дещо, що я мав дізнатися, перш ніж ми підемо до самої судової зали.
О сьомій вечора ми зустрілися у відділку Гендона.
Він провів мене в задню кімнату.
Ми були там тільки вдвох, і він підсунув мені по столу теку.
КОНФІДЕНЦІЙНО
Те, що я бачив у папці з документами
був просто якийсь хаотичний каталог помилок,
яким було це розслідування
СПРОБА ЗҐВАЛТУВАННЯ
ВБИВСТВО ВСТАНОВЛЕНО СЛІД
Це було жахливо.
Я повернувся аж у самий перший день.
Перший дзвінок,
перші новини, що у нас забрали Рейчел,
і що Алекс пережив таке випробування.
Ми намагалися це зрозуміти,
тиждень за тижнем, місяць за місяцем, рік за роком.
І все це вибухнуло.
Бо тут написано, що цьому можна було запобігти.
Влітку 1989 року, за три роки до вбивства Рейчел Нікелл,
а також вбивства Саманти і Джазмін,
серійний ґвалтівник почав нападати на жінок,
деякі з них були з дітьми,
на доріжці Ґрін Чейн Вок,
що проходить через ліси та відкриті громадські землі на південному сході,
що також недалеко від місця вбивства Біссетів.
ҐРІН ЧЕЙН ВОК
ДНК ідентифікувала підозрюваного в цій серії зґвалтувань.
Двоє людей, що бачили плакат, зв'язалися з поліцією і сказали:
«Цей малюнок художника
дивно схожий на Роберта Неппера».
Два детективи, що розслідували зґвалтування в Ґрін Чейн Вок,
пішли до нього за відомою адресою.
Він вийшов. Вони поговорили з ним.
Йому сказали, що його назвали можливим підозрюваним.
І його попросили прийти і добровільно здати кров,
на що він погодився.
Але він так і не прийшов до поліції,
тому вони повернулися до нього.
Він зібрав валізи й поїхав.
Його не було.
Згодом
на тій підставі, що він був вищий, ніж описи, що надали жертви зґвалтування,
було прийнято рішення
старшим слідчим і його заступником…
СТАТУС СПРАВИ: ЗАКРИТО
…виключити його з числа підозрюваних у тій справі.
Більше нічого не було зроблено.
І це досі мене бентежить.
Якби Неппер прийшов у відділок,
як він обіцяв, і зразок крові був узятий,
його б тоді заарештували за зґвалтування у Ґрін Чейн Вок.
Цього не сталося, що…
Це мало катастрофічні наслідки.
А потім у досьє було дещо,
що для мене було ще більш болючим.
РОБЕРТ НЕППЕР
У вересні чи жовтні 1989 року, за кілька років до смерті Рейчел…
1989 РІК ЗҐВАЛТУВАННЯ
…мати Роберта Неппера повідомила в поліцію,
що він зізнався, що зґвалтував жінку у Пламстед Коммон.
Але поліція це не розслідувала.
Це було роздоріжжя.
Якби поліція розслідувала дзвінок матері Роберта Неппера
і взяли в нього зразок крові,
це могло запобігти всім наступним нападам.
Нападу, свідком якого був Алекс, можна було запобігти.
Смерті Рейчел можна було запобігти.
Смерті Саманти і Джазмін можна було запобігти.
Якби вони зробили свою роботу належним чином, його б посадили.
Ми спостерігаємо, як одне з найбільших нерозкритих вбивств нарешті закрито.
Сьогодні вбивцю Рейчел Нікелл визнали винним у тому,
що він зарізав її у Вімблдон Коммон 16 років тому.
Роберта Неппера вивели з камери
на лаву підсудних першого суду в Олд-Бейлі,
і там, з сірим обличчям і лисиною, під поглядом батьків Рейчел Нікелл
він нарешті зізнався у вбивстві їхньої доньки.
Андре, я знімаю твій…
Сьогоднішнє зізнання завершує
один із найжахливіших епізодів в історії Скотленд-Ярду.
Вони зізналися, що могли спіймати Неппера раніше
і зупинити його вбивства.
Якби поліція вчинила інакше,
Рейчел Нікелл, Саманта і Джазмін Біссет
не втратили б життя.
Можна було і треба було зробити більше.
Якби було зроблено більше, ми б могли запобігти цьому
та іншим дуже серйозним нападам Неппера.
Ми всі виросли на казках.
Ми всі виросли з цим попередженням не ходити в ліс.
Темрява, монстри, небезпека.
Але це не казка.
У цьому світі є справжнє зло.
Мене змусили змиритися з цим.
Найбільше мене бентежило, чому?
Знаєте, гнів на Бога, що…
що такі речі можуть статися з хорошими людьми без жодних пояснень.
У мене була місія —
провести дитину Рейчел через це якнайкраще.
Я думаю, що люди, з якими ти переживаєш складнощі разом,
вони або ламають тебе і розривають стосунки,
або вони роблять стосунки набагато сильнішими.
Нас зрештою змусили знайти власне завершення,
і я вважаю, що це добре.
І це зрештою усвідомлення того,
що у тебе немає вибору, окрім як змиритися.
Змиритися з цим.
Мої батьки вірили в нескінченність духу.
Що мама завжди буде зі мною, де б я не був.
Мій батько пожертвував усім заради мене і того, у що він вірив,
без жодних гарантій того, як це вийде.
Він не побоявся зробити те, що вважав правильним у його серці.
Я назавжди в боргу перед ним за це.
Переклад субтитрів: Наталія Базилевська