Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
‫בלשי צמרת‬
‫רבקה היקרה,‬
‫אני יודע שיש לך שאלות רבות.‬
‫כך גם לי.‬
‫ככלות הכול, החיים הם תעלומה.‬
‫אבל אם ישנה תשובה אחת לכל החידות הגדולות של היקום,‬
‫סוד אחד לאושר,‬
‫לדעתי הוא פשוט זה:‬
‫כבשים.‬
‫לא, ברצינות.‬
‫באמת, כבשים.‬
‫טוב, אני בא.‬
‫במכתבך האחרון שאלת אם יש לי כבשים מיוחדים.‬
‫ובכן, כולם מיוחדים. לכן הענקתי לכל אחד מהם שם.‬
‫למשל:‬
‫יש לי כבשים תאומים פרחחים שקראתי להם רוני ורג'י.‬
‫וסר ריצ'פילד הגאה והמכובד.‬
‫קלאוד, הצמרירית מכולם.‬
‫היא טיפה דיווה.‬
‫זורה, הסקרנית מכולם.‬
‫מופל, הסבלני מכולם.‬
‫ועין צמר…‬
‫משום שלא חשבתי על שם טוב יותר.‬
‫וטוב, אני יודע שאמרתי שכולם מיוחדים,‬
‫אבל אני חייב להודות ששניים מהכבשים שלי הכי מיוחדים.‬
‫ישנו סבסטיאן.‬
‫הזכר הכי גדול שלי,‬
‫וכמוני, טיפוס קצת מתבודד.‬
‫במוקדם או במאוחר הוא משוטט לו הרחק,‬
‫ובמוקדם או במאוחר, הוא חוזר.‬
‫ואחרונה, לילי.‬
‫הכבשה הכי חכמה שלי.‬
‫זו שתמיד נראה שיודעת מה אני חושב בראש‬
‫ומרגיש בלב.‬
‫יותר מכולם, היא מסבה לי את סוג השלווה שרק רועים מכירים.‬
‫שלווה שמקורה‬
‫בכך שמטפלים ביצורים הכי טובי לב בעולם.‬
‫כל יום מתחיל בדאגה לבריאותם.‬
‫- מזון לכבשים -‬
‫אני מאכיל אותם היטב…‬
‫מטפח אותם.‬
‫אני משתדל כמה שיותר לשעשע אותם.‬
‫"כשאני אתעורר, אני יודע שאהיה‬
‫"אהיה הגבר שיתעורר לצידך"‬
‫ואני מוודא שיקבלו את התרופה שלהם, שלדעתי הם היו אומרים שהם אוהבים…‬
‫אילו רק יכלו לדבר.‬
‫זמן לתרופה שלך, חבר. בבקשה.‬
‫וכשאני מסיים את מטלותיי, והשמש מתחילה לשקוע בשמיים,‬
‫אני בוחר ספר שאני מקריא להם בקול.‬
‫ספרי בלשים, תעלומות, פרשיות רצח. כל הסוגים האהובים עליי.‬
‫"אני יודע מתי רודני הולינגסהד נרצח,‬
‫"ואני יודע מי הרוצח האמיתי."‬
‫אני אוהב להעמיד פנים שהם עוקבים אחרי העלילה,‬
‫אבל אני יודע בליבי, שלמרות שהם מיוחדים, הם עדיין…‬
‫כבשים.‬
‫לא, מספיק.‬
‫לכו, כולכם.‬
‫אסיים את הספר מחר.‬
‫למה הוא עצר שם?‬
‫הוא בדיוק עמד לחשוף מי הרוצח!‬
‫זה עינוי! זאת הייתה המשרתת, נכון?‬
‫ברור שזו המשרתת.‬
‫לא, לא, לא. זה היה הגנן.‬
‫תמיד מכסח את הדשא, אבל אף פעם לא אוכל אותו?‬
‫כן. חשוד.‬
‫השתגעתם? הרופא אשם.‬
‫אין מצב. זו הדודה המפחידה.‬
‫הדודה המפחידה הייתה לפני שלושה סיפורים, גאון.‬
‫איך יש לנו אותם ההורים?‬
‫אה, מתחילים.‬
‫טוב.‬
‫הם שוב רבים.‬
‫כולכם טועים.‬
‫פענחתי את זה לפני שני פרקים.‬
‫המשרתת, נכון?‬
‫לא המשרתת.‬
‫האחיין, ברטי הולינגסהד.‬
‫אבל לילי, האם הבלש לא הוכיח שכל הראיות נגד ברטי הולינגסהד‬
‫זויפו על ידי הרוצח האמיתי?‬
‫בדיוק.‬
‫אתם לא מבינים?‬
‫כדי להימנע מהרשעה, הוא זייף את הראיות בעצמו.‬
‫ברטי הולינגסהד היה הרוצח האמיתי.‬
‫למה עשית את זה?‬
‫ג'ורג' יסיים את הסיפור מחר. אתם תראו.‬
‫עדיין נראה לי שזו המשרתת.‬
‫"ברטי ידע הכול על החוק‬
‫"שאמר שאי אפשר להעמיד אדם לדין פעמיים בגין אותו הפשע.‬
‫"ולכן, כדי להימנע מהרשעה, הוא זייף את הראיות בעצמו.‬
‫"ברטי הולינגסהד היה הרוצח האמיתי."‬
‫נראה שמרבית הכבשים שלי מבלים את ימיהם באכילה,‬
‫או במחשבה על אכילה,‬
‫אבל יש לי שלושה טלאים פרועים עם אנרגייה אין-סופית.‬
‫יצורים קטנים, מאושרים וחסרי דאגות, שהומלטו באביב.‬
‫האמת, כמעט את כל הטלאים ממליטים באביב.‬
‫ואז, ישנו הטלה היחיד שלי שהומלט בחורף.‬
‫אה. שלום.‬
‫אני דייזי. -אני אוליבר.‬
‫אני פיקלס. -מה שמך?‬
‫אין לי שם.‬
‫רוצה לשחק איתנו?‬
‫לא! תסתלק!‬
‫אסור לשחק עם טלה-החורף הזה.‬
‫הוא לא שייך לעדר הזה.‬
‫בשל סיבות שהגיוניות רק לכבשים,‬
‫לעיתים קרובות עדרים ידחו טלה שהומלט בחורף.‬
‫זה בסדר. בוא.‬
‫רק משום שטלה-חורף הוא שונה.‬
‫אה, ככה. יופי.‬
‫יש לי שאלה.‬
‫למה ג'ורג' תמיד נחמד כל כך לטלה הזה?‬
‫ג'ורג' הוא לא כבש.‬
‫איש מעולם לא לימד אותו על טלאי-חורף.‬
‫אה, ודבר אחרון, אם תיעני בחיוב להזמנתי,‬
‫דעי שאני גר ליד עיירה ששמה דנברוק.‬
‫יש בה טיפוסים ייחודיים.‬
‫למשל…‬
‫בוקר טוב, קיילב.‬
‫קיילב, גם רועה.‬
‫בוקר טוב, גבירותיי.‬
‫אני לא אוהב אותו.‬
‫האם, הקצב.‬
‫אותו אני ממש לא אוהב.‬
‫בת', בעלת הפונדק.‬
‫היא לא אוהבת אותי.‬
‫בא לי להרוג את האיש הזה.‬
‫טים, השוטר.‬
‫- טייזר מחשמל -‬
‫אידיוט.‬
‫והכומר הילקוט, שרואה בעצמו רועה של בני אדם.‬
‫הקשר בינינו מורכב.‬
‫ולקטע הקריאה ליום זה: "משל הכבשים האבודים".‬
‫ג'ורג', באת להצטרף אלינו?‬
‫כולם רצויים בביתו של האל.‬
‫אפילו קצבים, אה?‬
‫לא באתי להצטרף אליכם.‬
‫באתי ליישב חוב.‬
‫ג'ורג' הטוב שלנו.‬
‫אבל מספיק בנוגע לאנשים.‬
‫אני רוצה שתכירי את העדר שלי.‬
‫הם משתוקקים לראות אותך.‬
‫וכך גם אני.‬
‫בבקשה תבואי בקרוב.‬
‫באהבה, ג'ורג'.‬
‫קלאוד?‬
‫יש לי שאלה.‬
‫בזכות פרחי שן-הארי יהיו לי ריסים יפים כמו שלך?‬
‫לא, הם לא תורמים כלום לריסים.‬
‫אבל הם מחוללים ניסים בצמר.‬
‫פשוט תראי את עין צמר.‬
‫הוא אוכל רק פרחי שן-הארי.‬
‫אה, זה מה שהם? טוב.‬
‫צריך לשמור קצת שן-הארי לסבסטיאן. הוא נעדר כבר הרבה זמן.‬
‫למי אכפת? מאז שג'ורג' הביא אותו הנה מאלוהים יודע איפה,‬
‫הוא כל הזמן משוטט אל העיירה.‬
‫שירעב.‬
‫זה שלא אכפת לו מאיתנו לא אומר שלא צריך להיות לנו אכפת ממנו.‬
‫סבסטיאן חלק מהעדר שלנו.‬
‫אוי, תראו! זה קיילב!‬
‫כלבלבים!‬
‫כלבלבים…‬
‫קיילב! כאן!‬
‫הו, אני מת על הריח שלו.‬
‫אלה הסוודרים שלו מצמר.‬
‫הם צבועים כל כך יפה.‬
‫אפשר להיכנס? -תסתלק!‬
‫אני נכנס.‬
‫הוא כזה חדש ויפה ומבריק.‬
‫אתה חושב מה שאני חושב?‬
‫בא לי לנגוח בו! -בא לי לנגוח בו כל כך!‬
‫רג'י! רוני!‬
‫כבר דיברנו על זה. לא נוגחים בדברים אלא אם…‬
‫אלא אם יש סיבה מוצדקת לנגיחה.‬
‫בבקשה.‬
‫זה הביקור השלישי של קיילב החודש.‬
‫יש רק נושא אחד שהם יכולים לדבר עליו שם.‬
‫מיזוג עדרים.‬
‫מיזוג עדרים! -כבשים חדשים.‬
‫שדות חדשים! -כלבלבים?‬
‫אני כן חושב על זה!‬
‫נתתי לך הזדמנות ושיקרת לי, קיילב.‬
‫אל תחזור!‬
‫אופס, אז נשמע שלא נמזג עדרים.‬
‫הייתי מאושרת כל כך.‬
‫ועכשיו אני עצובה ונסערת.‬
‫אני רוצה לשכוח שזה קרה!‬
‫את צודקת. זה מאכזב מדי.‬
‫טוב, חבר'ה?‬
‫אנחנו נבחר לשכוח את כל הביקור של קיילב לספירת שלוש.‬
‫אחת, שתיים…‬
‫אבל מה עם מופל? הוא לא מסוגל לשכוח דברים.‬
‫למה לא?‬
‫מופל המסכן.‬
‫הוא נולד עם לקות נוראית.‬
‫בשונה מכולנו, הוא לא יכול לבחור לשכוח דברים.‬
‫אה, כן.‬
‫מופל, ברגע שנשכח, בבקשה אל תזכיר לנו שזה קרה.‬
‫אבל את בטוחה? זה באמת לא היה כזה נורא.‬
‫לא, אבל זה גם לא היה כזה טוב, אז למה לטרוח?‬
‫מוכנים?‬
‫אחת.‬
‫שתיים.‬
‫שלוש.‬
‫קלאוד?‬
‫יש לי שאלה.‬
‫בזכות פרחי שן-הארי יהיו לי ריסים יפים כמו שלך?‬
‫לא, הם לא תורמים כלום לריסים.‬
‫אבל הם מחוללים ניסים בצמר. -אבל הם מחוללים ניסים בצמר.‬
‫אני בסדר.‬
‫אהיה בסדר. אני מבטיח.‬
‫פשוט…‬
‫אני לא יודע.‬
‫טוב, אולי כי קיוויתי שבקרוב הדברים ישתנו.‬
‫אבל אין סיבה לדאגה.‬
‫אתם תהיו בסדר.‬
‫וגם אני אהיה בסדר.‬
‫- פסטיבל התרבות של דנברוק -‬
‫היי.‬
‫שלום, שלום. משהו מעניין?‬
‫אין הרבה דואר יחסית ליום שני. רק חשבונות וזבל.‬
‫- מר ג'ורג' הארדי -‬
‫ג'ורג'. למי הוא שולח מכתבים?‬
‫טוב, אסור לי לדבר, אבל…‬
‫למיס רבקה האמפסטד. באמריקה.‬
‫מי שהיא לא תהיה, הם מתכתבים כבר חודשים.‬
‫ו…‬
‫קדימה.‬
‫תריחי את זה.‬
‫נייר בריח ורדים.‬
‫אלה מכתבי אהבה.‬
‫את מאמינה?‬
‫ג'ורג' הארדי הזועף הוא רומנטיקן נדוש.‬
‫איזה קטע.‬
‫ג'ורג' הנדוש.‬
‫כן.‬
‫תשמרי על עצמך. -גם את.‬
‫ביי!‬
‫שלום! היי! -שלום!‬
‫אני הגעתי מהעיר לפסטיבל התרבות של דנברוק.‬
‫אה, נפלא.‬
‫זה המקום.‬
‫בוא אחריי.‬
‫זה… מה?‬
‫ברוך הבא אל פסטיבל התרבות של דנברוק.‬
‫- אמנות מקורית של בת' פנוק -‬
‫את צוחקת.‬
‫מה? זו המורשת של העיירה שלנו.‬
‫מה זה "השיבה לארץ עוץ"?‬
‫כן, זה הסרט הכי טוב שנוצר אי פעם.‬
‫וצילמו אותו 65 ק"מ בלבד בהמשך הכביש.‬
‫מרבית האנשים מסכימים שהוא טוב יותר מהמקור.‬
‫לא צפיתי בו.‬
‫מי לא צפה ב"השיבה לארץ עוץ"?‬
‫טוב. סליחה. למה ליצור שלט ענק לזה?‬
‫אני רוצה שאנשים יבואו. זה בקושי פסטיבל אם אין אנשים.‬
‫הו, לא. זה לא פסטיבל בכלל.‬
‫לא. אלה סתם כמה שולחנות.‬
‫אתה אומר לי איך לנהל את העסק שלי?‬
‫לא.‬
‫את צודקת. אני מצטער.‬
‫התחלנו ברגל שמאל.‬
‫שמי אליוט מתיוס. אני כתב ב"גאזט".‬
‫כתב זוטר.‬
‫טוב. בסדר. אני בדסק הודעות הפטירה.‬
‫אבל אני מחפש כבר המון זמן כתבה אמיתית,‬
‫ועורך הטורים נתן לי את זה:‬
‫פסטיבל התרבות של דנברוק.‬
‫אז מה? נשמע כמו חלום. -כן, זה די מגניב.‬
‫לא אקבל קידום אם אכתוב על זה, נכון? נכון.‬
‫חבל.‬
‫עשר. במזומן.‬
‫על מה?‬
‫דמי כניסה. -דמי כניסה.‬
‫עשר.‬
‫קחי…‬
‫קחי הכול.‬
‫פשוט…‬
‫יצור.‬
‫- ברוכים הבאים לדנברוק -‬
‫איפה ג'ורג'? איפה הסיפור לעת ערב שלנו?‬
‫הוא כבר היה אמור לצאת.‬
‫אין סיבה לפחד מהקול הזה.‬
‫סר ריצ'פילד?‬
‫כן, הגיע הזמן שיספרו לכם, טלאים קטנים,‬
‫כי אלה הן דרכי העולם.‬
‫כל העננים האלה היו פעם כבשים, כמוכם וכמוני,‬
‫וכשהם רואים שהאדמה יבשה מדי,‬
‫הם מתחילים לרקוד.‬
‫נשמעים בומים גדולים כשהם בועטים את הגשם מהשמיים‬
‫כדי להצמיח את הדשא ואת התלתן.‬
‫האם כל הכבשים נהפכים לעננים?‬
‫כן, פיקלס. כולנו.‬
‫בבוא היום אני איהפך לענן, בדיוק כמו הוריי לפניי.‬
‫למרות ש…‬
‫משום מה, אני לא זוכרת איך זה היה‬
‫כשהוריי נהפכו לעננים.‬
‫מופל, אתה זוכר הכול.‬
‫היום ההוא ודאי היה נפלא, נכון?‬
‫טוב, כן. כמובן.‬
‫הם נפרדו לשלום וצפו באושר אל השמיים,‬
‫ונהפכו לשני עננים צמריריים יפהפיים‬
‫שמביטים אל כולנו מלמעלה‬
‫באהבה.‬
‫לנצח.‬
‫תודה.‬
‫והינה הוא!‬
‫בדיוק כפי שהוא אמור להיות.‬
‫כן.‬
‫הכול בדיוק כפי שהוא אמור להיות.‬
‫- קצביית גיליארד -‬
‫בצד החיובי, בחרת בזמן המושלם להגיע לפה.‬
‫כעת פסטיבל התרבות של דנברוק!‬
‫בר מזל שכמותך!‬
‫טוב, ביקרתי בסופ"ש שעבר עם אחותי ואכלנו גבינה מקומית,‬
‫והיא הייתה טובה יותר מכל דבר‬
‫שאפשר לקנות בחנויות הגבינה היוקרתיות בעיר.‬
‫אחותי אמרה שאני…‬
‫ראית את זה?‬
‫את מה?‬
‫- ברוכים הבאים לדנברוק -‬
‫יש! התעוררת!‬
‫ביקשתי כמה וכמה פעמים לא לעשות את זה.‬
‫שכחנו!‬
‫שכחנו.‬
‫ברור ששכחתם.‬
‫תראו את זה!‬
‫חכו לי! -רגע, תאט!‬
‫"כשאני אתעורר‬
‫"אני אהיה הגבר שיתעורר לצד…"‬
‫לילי? מה את…‬
‫נראה לי שזה משחק. אל תזוז.‬
‫הראשון שזז מפסיד.‬
‫הוא לא משחק.‬
‫אז… מה הוא עושה?‬
‫לילי.‬
‫הוא…‬
‫הוא מת.‬
‫ג'ורג' מת.‬
‫מה… מה זאת אומרת, "מת"?‬
‫זה לא דבר אמיתי.‬
‫זה קורה רק בספרים.‬
‫זה כן אמיתי?‬
‫אנשים מתים?‬
‫הוא ייהפך לענן?‬
‫לא. רק כבשים עושים את זה.‬
‫"מת"? -"מת"?‬
‫זה דבר אמיתי?‬
‫כך זה נראה.‬
‫זה אומר שכבשים יכולים למות?‬
‫לא, פיקלס, אנחנו נהפכים לעננים, אבל…‬
‫לא ייתכן שג'ורג' מת.‬
‫אני זקוק לתרופה שלי. יש לי פרצית.‬
‫מה זה פרצית?‬
‫זה פרצית.‬
‫זה דוחה!‬
‫לא נראה לי שאתם מבינים מה אני אומרת.‬
‫ג'ורג' איננו.‬
‫הוא לא ישוב לעולם.‬
‫אבל ג'ורג' היה הרועה שלנו. מה נעשה?‬
‫כן, את הכבשה הכי חכמה בעולם, לילי. תגידי לנו מה לעשות!‬
‫יש רק דבר אחד שאפשר לעשות.‬
‫צריך לשכוח את ג'ורג'.‬
‫מה? אבל לילי, זה ג'ורג'. אי אפשר פשוט למחו…‬
‫כואב מדי לזכור אותו. אני לא מסוגלת.‬
‫היא צודקת. כבשים לא אמורים להרגיש דברים כאלה.‬
‫חייבים לבחור לשכוח.‬
‫לספירת שלוש.‬
‫אבל חכו. אל…‬
‫אחת.‬
‫לא, בבקשה, לא! זה ג'ורג'!‬
‫שתיים.‬
‫לא תשכחו דבר.‬
‫סבסטיאן.‬
‫באמת נראה לכם שאתן לכם לשכוח את הרועה שלי בכזאת קלות?‬
‫הוא היה הרועה שלנו, סבסטיאן.‬
‫כולנו אהבנו אותם.‬
‫אי אפשר לשאת את הכאב.‬
‫ואנחנו נשכח.‬
‫אתם לא.‬
‫אתם תזכרו אותו כי זה צודק.‬
‫כי זה נכון.‬
‫נכון שמה?‬
‫לא, נכון… כלומר, דבר נכון.‬
‫נכון שאנחנו מה?‬
‫נ-כון. נכון.‬
‫זה אומר שאסור שרעים יפגעו בטובים.‬
‫אסור שחזקים יפגעו בחלשים.‬
‫ושאף פעם לא שוכחים חברים.‬
‫ג'ורג' פעם עשה למעני את הדבר הנכון.‬
‫הוא ראוי לכך שנעשה כמוהו.‬
‫זה נכון. ג'ורג' תמיד הפגין כלפיי טוב לב.‬
‫כלפי כולכם.‬
‫לכן הוא גידל אתכם רק לצמר.‬
‫איזו סיבה אחרת יש לגדל כבשים?‬
‫שום סיבה אחרת. רק הצמר. רק הצמר המקסים.‬
‫יש לי שאלה.‬
‫מה המשמעות של חיי אדם אם הכול יכול להסתיים יום אחד כהרף עין?‬
‫למעשה, למה בכלל יש פה בני אדם?‬
‫ומי ברא אותם? ואותנו?‬
‫ומה יש בתוך עץ ולאן הירח הולך במהלך היום?‬
‫ולמה ג'ורג' נרצח?‬
‫"נרצח"? מה זאת אומרת, "נרצח"?‬
‫בסיפורים לעת ערב, כל מי שמת תמיד נרצח.‬
‫לא, לא, זורה.‬
‫הכול שם בכאילו. זה אמיתי.‬
‫נכון, לילי?‬
‫כן, בדיוק. אין סיבה לחשוב שג'ורג'…‬
‫הכובע שלו.‬
‫באתי כדי שיחתום על כמה מסמכים, ומצאתי אותו ככה.‬
‫תרצה לומר כמה מילים?‬
‫לא.‬
‫קיילב!‬
‫מה עושה פה הקצב?‬
‫חמש.‬
‫שש.‬
‫הוא רוצה את הכבשים.‬
‫חמש עשרה.‬
‫שש עשרה.‬
‫לילי, מה את זוממת?‬
‫זה אולי שום דבר, אבל…‬
‫אני לא מפסיקה לחשוב על הכובע ומעיל הגשם של ג'ורג'.‬
‫אילו כובע ומעיל גשם?‬
‫בדיוק. הוא יצא בסופה. למה לא לבש אותם?‬
‫אלא אם…‬
‫תעשה לי סולם גנבים.‬
‫מה?‬
‫אמרתי, הלוואי שיכולתי לשכוח את זה.‬
‫את רואה משהו?‬
‫אני רואה הכול.‬
‫סליחה?‬
‫בוקר טוב.‬
‫סליחה, מה אתה עדיין עושה בעיירה?‬
‫בעיות עם המכונית. מי זה?‬
‫שמו ג'ורג' הארדי. הוא רועה.‬
‫מה קרה?‬
‫כנראה התקף לב.‬
‫זה לא חומר לכתבה מעניינת, לצערי.‬
‫אלא אם יש משהו לא רגיל. נכון?‬
‫לא. ובדקתי בכל מקום.‬
‫מסביב לקרוון.‬
‫מתחת לקרוון.‬
‫מה עם בתוך הקרוון?‬
‫שווה לנסות.‬
‫אה, אולי עדיף שלא…‬
‫מה?‬
‫יש טביעות אצבע, נכון?‬
‫נכון. מז"פ.‬
‫כן.‬
‫טוב, נראה שהכול טוב.‬
‫רגע, חכה.‬
‫למה שאדם שעובר התקף לב פשוט יקום ויצא מפה?‬
‫זה כנראה קרה כשהיה בחוץ.‬
‫לא. זה קרה פה.‬
‫הוא הפיל את הכורסה שלו.‬
‫והוא לא היה לבד.‬
‫בחייך, חבר.‬
‫זה היה התקף לב.‬
‫נראה לי שאתה מתעלם בכוונה מהעובדה‬
‫שיש ראיות שרומזות על משהו אחר.‬
‫מה אתה אומר? שאני פוחד שזה רצח?‬
‫ואתה פוחד?‬
‫בחייך.‬
‫הלוואי שיהיה רצח בדנברוק. הלוואי שיהיה רצח אחד ליום.‬
‫דבר לא יסב לי אושר רב יותר.‬
‫תראה, אני יודע שאתה צריך כתבה לקריירת העיתונאות הגדולה שלך,‬
‫אבל צר לי…‬
‫ג'ורג' הארדי לא נרצח.‬
‫ג'ורג' הארדי נרצח.‬
‫השוטר אמר שזה רצח?‬
‫לא, השוטר אמר שזה היה התקף לב. אבל הוא טועה.‬
‫אה. אז זה לא באמת רצח.‬
‫זה ניחוש פרוע של חיית משק.‬
‫טוב.‬
‫ביקר את ג'ורג' מישהו שהוא הכיר טוב מספיק כדי להציע לו משקה.‬
‫אז הוא חלה.‬
‫העובדה שהאורח לא הזעיק אף אחד רומזת שהוא היה אחראי לכך,‬
‫והמחסור בפציעה נראית לעין רומז על רעל.‬
‫כתם הדשא הירוק על ידו מעיד על מאבק.‬
‫הרוצח ברח.‬
‫ג'ורג' נכנע לרעל ומת.‬
‫אני אף פעם לא מנחשת.‬
‫השוטר לחלוטין לא יעיל, כפי ששוטרים הם תמיד בסיפורים לעת ערב.‬
‫לכן מישהו אחר צריך לבוא ולפענח את הפשע.‬
‫מי?‬
‫ג'ורג' האכיל אותנו.‬
‫ג'ורג' טיפל בנו.‬
‫ג'ורג' אהב אותנו.‬
‫אנחנו חבים לו הכול.‬
‫מה את אומרת?‬
‫הרועה שלנו נרצח,‬
‫ואנחנו נפענח את הפשע.‬
‫מה מצחיק כל כך?‬
‫הו, וואו.‬
‫ראשית…‬
‫אתם כבשים!‬
‫הוא מדבר עליך.‬
‫כולכם חושבים שאתם חכמים מספיק כדי לפענח פשע?‬
‫אתם יודעים איך בני האדם מכנים אנשים טיפשים שלא מסוגלים לחשוב עצמאית?‬
‫ברווזים!‬
‫כבשים!‬
‫ואת "הכבשה הכי חכמה בעולם".‬
‫איפה את ביקרת בעולם?‬
‫כאן? ושם?‬
‫בחייך.‬
‫פשוט תחזרי לחציר ולשן-הארי ולנמנומים שלך,‬
‫ותשאירי את מקרי הרצח לבני האדם.‬
‫אם כך, שנתחיל?‬
‫תחפשו רמזים. אל תיגעו בראיות.‬
‫ולא לאכול את זירת הפשע!‬
‫היי, מה זה?‬
‫חבר'ה! אני אולי בתוך רמז!‬
‫אלוהים. הלו?‬
‫טוב, בואו נשכח מהרמזים.‬
‫מישהו ראה משהו בליל הרצח?‬
‫אני ראיתי.‬
‫ראיתי אותך, סבסטיאן.‬
‫סבסטיאן אשם!‬
‫רוצח!‬
‫נכון. אני אשם.‬
‫נכנסתי מבעד לדלת צרה מדי, ישבתי בכיסא שלא יוכל לשאת את המשקל שלי,‬
‫ורצחתי את הרועה שלי בלי סיבה,‬
‫בכך שסחטתי בעדינות רעל לתוך הכוס שלו‬
‫באמצעות הדבר הזה.‬
‫יש משהו בדבריו. -מה קורה?‬
‫מישהו מכם ראה אנשים?‬
‫אני ראיתי את הרוח של ג'ורג'.‬
‫לא נכון. -כן נכון.‬
‫הרוח יצאה מהגוף שלו.‬
‫כלומר, לא ראיתי אותה היטב בחושך,‬
‫אבל היה לה ריח של ג'ורג' ו…‬
‫בבקשה, טלה-חורף, לא עכשיו.‬
‫פעמונים? אבל צלצלו בפעמונים לפני יומיים.‬
‫מצלצלים בפעמונים כדי לכנס את תושבי העיירה.‬
‫זה בגלל ג'ורג'.‬
‫כמובן!‬
‫בסיפורים לעת ערב, תמיד מתכנסים כדי להכריז שאירע רצח,‬
‫והרוצח תמיד נמצא ביניהם.‬
‫אנחנו חייבים להשתתף.‬
‫נראה לכם שאתם אמיצים מספיק כדי להתרחק מהבית?‬
‫איש מכם מעולם לא התרחק מהאחו הזה.‬
‫הפרסות שלכם נגעו מאז ומעולם רק בדשא.‬
‫מה קשה כל כך בהתרחקות מהבית?‬
‫אנחנו לא פוחדים.‬
‫מופל, מה זה? -נראה לי שזה כביש.‬
‫אבל ממה הוא עשוי? -לא מדשא, זה בטוח.‬
‫לילי?‬
‫כן!‬
‫את באה?‬
‫אני פשוט…‬
‫לך ונצטרף בהמשך.‬
‫למה את צועקת?‬
‫אני במרחק מטרים ספורים ממך.‬
‫אבל ההרגשה היא שזה רחוק כל כך.‬
‫בסך הכול צריך לחצות את הכביש.‬
‫לא. אני לא מסוגלת.‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫זאת לא אשמתך.‬
‫אנחנו מי שאנחנו.‬
‫אולי אם… את ואני נחצה ביחד?‬
‫למען ג'ורג'?‬
‫למען ג'ורג'.‬
‫ביחד.‬
‫אני רוצה לחזור. -גם אני. תמשיכי ללכת.‬
‫הצלחנו! התרחקנו מהבית!‬
‫רואה? כבשים כן יכולים לעשות דברים.‬
‫למעשה, אנחנו יכולים לעשות הכול.‬
‫יופי טופי!‬
‫נותרו עוד שלושה ק"מ בלבד.‬
‫לא בעיה.‬
‫וכמה קילומטרים כבר חצינו?‬
‫אני מודה בזה. הרשמתם אותי.‬
‫לא תפענחי את התעלומה, אבל לפחות את רואה קצת עולם.‬
‫מובן שאפענח את התעלומה.‬
‫אפענח אותה עד הלילה.‬
‫ג'ורג' הקריא לנו עשרות סיפורים כאלה לעת ערב.‬
‫הכללים שלהם פשוטים ביותר.‬
‫מופל?‬
‫אה? אה. אחת!‬
‫הרוצח תמיד חוזר אל זירת הפשע.‬
‫שתיים!‬
‫המשטרה תמיד חושבת שנווד אשם.‬
‫תמיד מדברים על איזה נווד.‬
‫שלוש.‬
‫אדם בלתי צפוי מגיע ומשנה הכול.‬
‫ארבע!‬
‫הקורבן הוא הרמז הכי חשוב.‬
‫טוב, זה באמת פשוט.‬
‫אבל תגלו שהעולם האמיתי מורכב קצת יותר מספרים.‬
‫אגב העולם…‬
‫ברוכים הבאים לדנברוק.‬
‫מה זה?‬
‫זאת הכנסייה שבה גר מישהו ששמו "אלוהים".‬
‫מי זה אלוהים?‬
‫זה טיפה מבלבל.‬
‫אלוהים הוא רועה.‬
‫אז הוא יוכל להיות הרועה שלנו?‬
‫לא. כי הוא גם שה.‬
‫מה?‬
‫והוא גם בלתי נראה.‬
‫והוא עשוי מלחם.‬
‫הוא גם מגנה דברים.‬
‫מגנה דברים. כלומר, מגנן?‬
‫כן.‬
‫אז אלוהים הוא שה-גינה גדול ובלתי נראה שעשוי מלחם?‬
‫כן. והם אוכלים אותו בימי ראשון.‬
‫אלוהים המסכן.‬
‫אני יודע שהייתי אמור לחזור,‬
‫אבל אולי נתקלתי בתעלומת הרצח הראשונה שלי בעיירה קטנה.‬
‫אני חייב לסיים.‬
‫בואו. הם לא יראו אותנו מפה.‬
‫כבר רואים אתכם ולאף אחד לא אכפת.‬
‫בפעם המאה, אתם כבשים.‬
‫תושבי דנברוק.‬
‫אני יודע שיש שמועות על כך שמותו של ג'ורג' הארדי היה חשוד,‬
‫אבל אסור לי להגיב בנוגע להרעלה עד שהחקירה…‬
‫רגע! ג'ורג' נרצח?‬
‫לעזאזל.‬
‫סליחה, איזה מין רעל?‬
‫תראו.‬
‫הרעילו את ג'ורג' בחומר ששמו טקסין‬
‫שנמצא בפירותיו של עץ הטקסוס.‬
‫והעצים האלה, הם צומחים בסביבה?‬
‫שם.‬
‫אז אחד מאיתנו רצח אותו.‬
‫לא.‬
‫בבקשה. זה כמעט בוודאות היה נווד.‬
‫מה הקטע שלהם?‬
‫השוטר דרי?‬
‫השוטר דרי.‬
‫כן.‬
‫מה… אני אכן הוא.‬
‫לידיה הארבוטל? הארבוטל את בלום?‬
‫דיברנו קודם. אני עורכת הדין של ג'ורג' הארדי המנוח.‬
‫נכון. ואת?‬
‫אני רבקה האמפסטד.‬
‫אני הבת של ג'ורג'.‬
‫הייתה לו בת? -לג'ורג' יש בת?‬
‫אדם בלתי צפוי מגיע ומשנה הכול.‬
‫זה מספר הטלפון שלך שם, בתחתית העמוד.‬
‫כך ידעתי להתקשר אלייך.‬
‫אני תמיד בולש.‬
‫אבל אתה לא בלש, נכון?‬
‫אני יודע, אבל…‬
‫מצאת את המסמך הזה גלוי לעין על שולחן בקרוון זעיר,‬
‫אז זה פשוט "לשים לב", לא?‬
‫טוב…‬
‫אז שמת לב למסמך הזה בפעם השנייה שנכנסת לקרוון של מר הארדי?‬
‫נכון.‬
‫אז נאלצתי לחזור לשם, לבצע חיפוש ראוי בזירה.‬
‫תליתי את סרט המשטרה. דביק מן המצופה.‬
‫לא אכפת לי, כמו גם לאחרים.‬
‫קראת אותה? בכלל הבטת בה?‬
‫לא. זה לא ענייני.‬
‫ספציפית, זה בהחלט עניינך.‬
‫אקריא את הצוואה אחר הצהריים.‬
‫האנשים הבאים מוזכרים בה, אז בבקשה תוודא שיהיו נוכחים.‬
‫הכומר הילקוט, קיילב מרו…‬
‫כתוב את זה.‬
‫הכומר הילקוט, קיילב מרו, בת' פנוק,‬
‫האם גיליארד, אתה, ורבקה האמפסטד.‬
‫אני אשתכן בפארטרידג' אין.‬
‫אקריא שם את הצוואה בשעה חמש בערב בדיוק.‬
‫חמש בערב. אז 17:00.‬
‫אתה יודע, אמרתי לך שרבקה גרה באמריקה, ואולם, הינה היא פה בדנברוק,‬
‫בדיוק באותו היום שבו אמרת לי שאביה מת.‬
‫משמע שהיא כבר הייתה במדינתנו בלילה שבו הרגו אותו,‬
‫אבל לא קלטת את זה, נכון?‬
‫כן.‬
‫לא. כן. מובן שקלטתי.‬
‫זה הרצח הראשון שלך, נכון?‬
‫מה?‬
‫את חושבת שאני הרגתי אותו?‬
‫אה.‬
‫כן, כוונתך לחקירת הרצח הראשונה שלי.‬
‫טוב, הכול על כתפיך עכשיו, השוטר דרי.‬
‫נתראה בחמש.‬
‫נתראה בחמש, מיס הארבוטל.‬
‫מאדאם הארבוטל.‬
‫חייבים להיות נוכחים בהקראת הצוואה.‬
‫זה הפארטרידג' אין.‬
‫לפעמים אני אוכל פה פרחים.‬
‫למרות שלא ברור לי איך משהו מזה חשוב.‬
‫בסיפורים לעת ערב תמיד יש צוואה,‬
‫והאנשים שמוזכרים בצוואה הם תמיד החשודים.‬
‫חובה לראות את הפנים שלהם.‬
‫למה?‬
‫כי בני האדם נוטים לשקר, ורואים את זה בעיניים שלהם.‬
‫בדיוק.‬
‫מופל, בזמן שנעבוד על החלון, תחפש חלון מוצלח יותר.‬
‫בטיפול.‬
‫לעבודה?‬
‫מה ידוע לך על אימך הביולוגית?‬
‫במכתבים שלו הוא כתב שהיא נפטרה כשילדה אותי.‬
‫ושהוא היה צעיר מאוד ומפוחד מאוד ועני מאוד…‬
‫והוא מסר אותי לאימוץ.‬
‫באמצעות הכנסייה.‬
‫גם לי יש שאלה.‬
‫סליחה, חבר.‬
‫טוב לראות אותך.‬
‫רק עכשיו הבנתי,‬
‫בכוחות עצמי,‬
‫שלא ייתכן שהגעת הנה היום מאמריקה, נכון?‬
‫משמע שכבר היית במדינה הזאת אתמול בלילה‬
‫כשג'ורג'… נרצח.‬
‫אני לא מאשים אותך או משהו, אבל זה נכון?‬
‫זה חכם כל כך, אדוני הבלש.‬
‫לא, אני לא בלש.‬
‫אני רק שוטר‬
‫ש… תמיד בולש.‬
‫טוב, אני…‬
‫הייתי במדינה הזאת, אבל רק היום הגעתי לדנברוק.‬
‫שאלת המשך:‬
‫יש לך‬
‫חבר?‬
‫זה קשה לצפייה.‬
‫מה? זאת שאלה סטנדרטית‬
‫שכל חוקר היה שואל במצב הזה.‬
‫מצחיק כל כך ששאלת. בדיוק נפרדנו.‬
‫אוי, לא.‬
‫אתה רואה מה שאני רואה?‬
‫הבת.‬
‫הפנים שלה מאושרות…‬
‫אבל העיניים שלה מפוחדות.‬
‫אז באיזו שעה בדיוק הגעת אתמול בלילה?‬
‫הגעתי בסביבות שבע בערב ו…‬
‫אני מצטערת.‬
‫זה בסדר. -הייתי אמורה לפגוש אותו היום ואני…‬
‫אני מוצפת כל כך.‬
‫תודה. -קחי. קחי.‬
‫תודה.‬
‫זה בסדר. תודה רבה.‬
‫חלון… אילו הייתי חלון, לאן הייתי הולך?‬
‫ירקות.‬
‫שלום. רק טיפה גזר.‬
‫אוי. אוי לא. אוי לא, לא, לא.‬
‫הוא גם אמר לי שיש לי אח. האמת שתאום,‬
‫שנשלח לדרום אפריקה, לדעתי?‬
‫תאום מדרום אפריקה שלא פגשת מעולם. זה שווה זהב.‬
‫ומי אתה?‬
‫אני אליוט מתיוס. אני מסקר את הסיפור בשביל…‬
‫לא אכפת לי. החוצה.‬
‫האמת היא שכעיתונאי, יש לי…‬
‫אפס זכויות. החוצה.‬
‫בסדר.‬
‫ואל תארוב בחוץ.‬
‫אהיה בסוויטה הנשיאותית, נהנה מכל הפינוקים המפוארים.‬
‫לילי!‬
‫לילי, סבסטיאן!‬
‫הצילו!‬
‫מר ואן ויורן, מדברת לידיה הארבוטל. אתה שומע אותי?‬
‫כן. הקו טוב מאוד. תודה.‬
‫מר ואן ויורן הוא בנו של מר הארדי,‬
‫והוא גר בדרום אפריקה, ולכן מצטרף אלינו בטלפון.‬
‫עכשיו, מר הארדי שלח לי עותק של הצוואה שלו לפני כחודשיים,‬
‫אבל זאת לא הצוואה שאקריא לכם היום.‬
‫הוא כתב צוואה חדשה.‬
‫אני מצאתי אותה. -שקט.‬
‫שנכתבה שלושה ימים לפני מותו.‬
‫כמובן. תמיד יש צוואה חדשה.‬
‫"זו הצוואה האחרונה והסופית של מר ג'ורג' הארדי.‬
‫"כינסתי כאן את שבעתכם‬
‫"כי יש לי עניינים לא פתורים עם כל אחד מכם.‬
‫"בחלקכם אני פגעתי,‬
‫"וחלקכם פגע בי.‬
‫"ביניכם כעת, בחדר זה ממש,‬
‫"נמצאים שוטה, רועה רשע,‬
‫"טלה-אביב, טלה-חורף,‬
‫"קורבן‬
‫"ושני רוצחים."‬
‫שני רוצחים?‬
‫לקרוא לי רועה רשע.‬
‫איך אני אמור להבין את זה? -לפחות יודעים מי השוטה.‬
‫אני מגדל כבשים צרפתיים. הגזע הטוב מכולם.‬
‫ומה העניין עם קורבן נוסף?‬
‫אז אחד מאיתנו יהיה הבא בתור.‬
‫אחד מאיתנו הוא אולי הרוצח.‬
‫אולי תשאל שאלות במקום לפלרטט?‬
‫שני רוצחים?‬
‫טלה-חורף.‬
‫"זה מה שאני מוריש לכם."‬
‫היי!‬
‫"זה מה שאני מוריש לכם.‬
‫"הידיעה שראיתי מי אתם באמת,‬
‫"ואצל מרביתכם, זה כל מה שתקבלו."‬
‫מה זאת אומרת, זה כל מה שנקבל? אז מה אני עושה פה?‬
‫שב ושתוק, האם.‬
‫אני מסרב.‬
‫לא, זאת השורה הבאה בצוואה. "שב ושתוק, האם."‬
‫נראה שג'ורג' הכיר אותך היטב.‬
‫טיפה קלאסה, בבקשה.‬
‫סתום את הפה. -סתום אתה.‬
‫"לבני, פיטר ואן ויורן,‬
‫"אני מוריש את 1215 הדונמים שמושכרים כרגע לקיילב מרו."‬
‫זה יפה מצידו.‬
‫"לבתי, רבקה האמפסטד,‬
‫"את 1215 הדונמים הצמודים שהם ביתי,‬
‫"כולל הקרוון, האסם, תכולתם והכבשים שלי."‬
‫עכשיו, בצוואה הקודמת, מר הארדי הוריש את שאר הנכסים שלו‬
‫לצדקה, לאגודת ההגנה על בעלי החיים.‬
‫ואולם, בצוואה החדשה, כתוב בפסקה הבאה:‬
‫"אני מוריש את שאר נכסיי לבתי, רבקה האמפסטד."‬
‫כן, אל תתרגשי מדי. האיש היה חסר כול.‬
‫האמת היא שיש מפזר זבל חקלאי מקולקל,‬
‫שלושה שקי דשן ששולמו מראש…‬
‫זה עשוי להועיל מאוד.‬
‫…וקרן כספית אחת בשווי של כ…‬
‫שלושים מיליון דולר.‬
‫היא אמרה שלושים מיליון?‬
‫אם כך, מצאנו את המניע.‬
‫שלושים מיליון? איך?‬
‫לפני שנתיים, ג'ורג' הארדי יצר תרופה‬
‫למחלת כבשים ששמה פרצית.‬
‫פרצית? -פרצית.‬
‫אז את אומרת שהחומר הכחול שתמיד ערבב, זו הייתה תרופה?‬
‫הוא מכר את הפטנט לתאגיד חקלאי גדול בתמורה ל…‬
‫שלושים מיליון.‬
‫לפרצית.‬
‫יש מישהו בחוץ. -טים.‬
‫לך תתפוס אותו. לך!‬
‫היי!‬
‫אני בסדר.‬
‫אוי, הוא חזר!‬
‫- מיס רבקה האמפסטד -‬
‫סלק אותו!‬
‫סלק!‬
‫לילי, מצאתי את החלון.‬
‫הינה. ילד טוב.‬
‫בבקשה.‬
‫הכבשים האלה ימשיכו להשתולל אם לא יהיה להם רועה, בסדר?‬
‫בייחוד הגדול.‬
‫ג'ורג' הביא אותו מקרנבל.‬
‫הוא ממש חיית פרא.‬
‫חכה, טים. יש לך הצהרה?‬
‫לא. אין מה לומר. וקרא לי "אדוני השוטר".‬
‫מה עם קצות חוט? יש לך?‬
‫כן. יש לי קצות חוט רבים, ואני לגמרי שולט בעניין.‬
‫תראה, אני צריך כתבה. אתה צריך מעצר.‬
‫לא יהיה נחמד שיכבדו אותך לשם שינוי?‬
‫היי. אנשים מכבדים אותי.‬
‫אם תפענח את זה, תהיה גיבור.‬
‫נוכל לעבוד ביחד.‬
‫אני אוכל לעזור.‬
‫אתמול בלילה כשגררו לי את המכונית,‬
‫ראיתי פנס בסביבות תשע בלילה ליד השדה של ג'ורג'.‬
‫בסדר.‬
‫זה מתאים.‬
‫חוקר מקרי המוות אמר שג'ורג' מת בין שמונה לאחת עשרה בלילה.‬
‫צילמת את הגופה, נכון? כי הייתי אמור לעשות את זה.‬
‫צילמתי המון תמונות. אשלח לך את כולן.‬
‫מה אתה אומר…‬
‫השוטר הגיבור?‬
‫והיא אמרה ששוטה, קורבן, שני רוצחים…‬
‫אני עדיין חושבת שזו המשרתת.‬
‫אין שום משרתת!‬
‫זה היה סיפור, ואפילו בסיפור, זו לא הייתה המשרתת. מספיק עם המשרתות!‬
‫כבשים.‬
‫קיילב יהיה הרועה החדש שלנו, נכון, לילי?‬
‫כמובן. פשוט צריך לחכות שהתעלומה תיפתר.‬
‫יש לי שאלה.‬
‫למה עדיין לא פתרת את התעלומה, לילי?‬
‫את פותרת אותן בסיפורים באופן מיידי.‬
‫אני יודעת, אבל העולם האמיתי טיפה מורכב יותר‬
‫מ… ספר.‬
‫ספר.‬
‫זאת אולי התשובה.‬
‫אני פשוט צריכה להיכנס לקרוון של ג'ורג' ו…‬
‫תראו.‬
‫זאת רבקה?‬
‫מה היא מחפשת?‬
‫מה שמך?‬
‫זאת הבת של ג'ורג'?‬
‫היא מריחה כמוהו, אבל היא לא דומה לו.‬
‫היא בטח נולדה בחורף.‬
‫לכן ג'ורג' לא רצה אותה כאן.‬
‫כמובן. טלה-חורף. זה מוכיח את זה.‬
‫רבקה אשמה!‬
‫רוצחת!‬
‫אנחנו לא יודעים את זה!‬
‫ידעתי! -זה מה שניסיתי לומר.‬
‫מייד חשבתי, "רבקה, היא עושה צרות".‬
‫אמרתי את זה מההתחלה.‬
‫סבסטיאן?‬
‫לילי? אמרת משהו על הקרוון של ג'ורג'?‬
‫וספר?‬
‫- זירת פשע -‬
‫הספר האחרון שג'ורג' הקריא לנו דיבר על איך לצמצם את כמות החשודים.‬
‫אני צריכה למצוא את הספר ולהביא אותו לשוטר.‬
‫אם יהיה לנו מזל, הוא יקרא אותו וילמד משהו.‬
‫אני רוצה! -לא. זורה!‬
‫אני רוצה להיות הבלשית! תני לי!‬
‫טוב, בסדר. אני רק צריכה‬
‫שתמצאי את הספר שג'ורג' הקריא לנו‬
‫עם הפרק על אמצעים, מניע והזדמנות.‬
‫יש לי שאלה. מה זה פרק?‬
‫זה לא משנה. פשוט תמצאי את הספר עם הרכבת על הכריכה.‬
‫יש לי שאלה. מה זאת רכבת? -שורה ארוכה ורזה של נגררים.‬
‫יש לי שאלה.‬
‫רגע. עין צמר, מה אתה עושה?‬
‫כולם, זוזו לאחור. אני אמצא את הספר בזכות חוש הריח החד שלי.‬
‫הו, הינה עגבניות. תתכבדו.‬
‫קדימה, עין צמר. כולם סומכים עליך.‬
‫לא נכון.‬
‫זה היה הספר האחרון שג'ורג' נגע בו, אה?‬
‫זה… לא, זה גזר.‬
‫נו, באמת. -אולי אחזור לקחת אותו בהמשך.‬
‫אה-אה!‬
‫- 101 בדיחות כבשים מטופשות -‬
‫זה מה שאת מחפשת?‬
‫לא!‬
‫אה. ומה עם זה?‬
‫- רצח בצומת -‬
‫זהו זה! עין צמר, מצאת אותו!‬
‫ברור שמצאתי.‬
‫לילי, אני מתאר לעצמי, נכון?‬
‫אני, אחרי הכול, כבש-בלש.‬
‫- צילומי ראיות -‬
‫- מאת: אליוט מתיוס -‬
‫- היי, טים הינה התמונות שצילמתי. -‬
‫- תחנת משטרה -‬
‫- רצח בצומת -‬
‫נחמד פה למעלה.‬
‫אבל טיפה בודד.‬
‫נתתי ספר לשוטר כדי לעזור לו לפענח את המקרה.‬
‫מה זה קרנבל?‬
‫שום דבר. תחזרי לעדר שלך.‬
‫לעדר שלנו.‬
‫זה מוזיקה.‬
‫קרנבל זה מוזיקה.‬
‫ומתקנים.‬
‫בכל יום ילדים היו באים ומלטפים אותי ומאכילים אותי.‬
‫אהבתי את זה.‬
‫עד שנעשיתי גדול מדי.‬
‫ואז, עם רדת הלילה,‬
‫הגברים מהקרנבל היו באים ומובילים אותי לתוך עיגול.‬
‫בתוך העיגול היה כלב.‬
‫והם הכריחו אותי להילחם.‬
‫להילחם עד שדיממתי.‬
‫ואז לילה אחד…‬
‫הוא מצא אותי.‬
‫הוא שילם להם ו…‬
‫לקח אותי משם.‬
‫וזה קרנבל.‬
‫אבל איך בכלל הגעת לכזה מקום נוראי?‬
‫למה לא היית עם העדר שלך?‬
‫הייתי חושב שלילי, הכבשה הבלשית הגדולה, כבר הייתה מפענחת את זה.‬
‫אז היית טלה-ח…‬
‫במוקדם או במאוחר, טלה-חורף רוצה לעזוב.‬
‫הינה הוא! כן!‬
‫אני מקווה שאתה רעב, טים.‬
‫אנחנו רעבים?‬
‫הלו?‬
‫בכל פעם שקורה משהו מעניין עם החקירה הזאת,‬
‫הם שם.‬
‫ירדת מהפסים.‬
‫ירדת מהפסים ולא התקדמת בכלל! טים!‬
‫דווקא כן התקדמתי.‬
‫"מי הרג את ג'ורג'?"‬
‫חמישה חשודים הוזכרו בצוואה.‬
‫מי שהרג את ג'ורג' היה זקוק לשלושה דברים:‬
‫אמצעים, מניע, הזדמנות.‬
‫זה עבד! הוא קרא את הספר!‬
‫נעבור עליהם בזה אחר זה, בסדר?‬
‫אמצעים: טקסין מפירות עץ הטקסוס.‬
‫יש לנו עצי טקסוס בכל שטחי הכנסייה.‬
‫לכולם היו האמצעים.‬
‫מניע: למה להרוג את ג'ורג'?‬
‫לרבקה המניע הברור ביותר.‬
‫אבל גם לאחרים עשויה להיות סיבה. מה הם מסתירים?‬
‫הזדמנות: למישהו מהם יש אליבי?‬
‫אמצעים, מניע, הזדמנות.‬
‫תמצא את זה שיש לו כל השלושה, ותתפוס את המרעיל מדנברוק.‬
‫טים. האמת היא שזה ממש טוב.‬
‫כן, טוב, זה פשוט…‬
‫צץ לי בלילה.‬
‫טוב. בוא נתחיל.‬
‫האם.‬
‫ומי אתה בצוואה של ג'ורג'?‬
‫סביר להניח שהרוצח.‬
‫הוא היה צמחוני.‬
‫אוכל לסלוח כשמדובר באישה, אבל גבר?‬
‫דוחה.‬
‫בת'.‬
‫המכתב של ג'ורג' לרבקה. למה הוא היה ברשותך?‬
‫אולי זו הייתה טעות של הדואר, לראשונה אי פעם.‬
‫וביום לפני מותו של ג'ורג',‬
‫אמרת לי שאת רוצה להרוג אותו.‬
‫אני לא הרוצחת. אני הקורבן. וזה כל מה שאני אומר.‬
‫אני מודעת לזכויות שלי!‬
‫קיילב.‬
‫ובבוקר שבו מצאת את ג'ורג',‬
‫אמרת לי שהבאת אליו מסמכים.‬
‫כן, הוא ביטל את חוזה השכירות שלי.‬
‫הבאתי לו הצעה כדי שישקול מחדש.‬
‫זה כבר לא יקרה.‬
‫חכה. ג'ורג' ביטל את החוזה שלך? למה?‬
‫שמעת את הצוואה. מסתבר שאני רועה רשע.‬
‫הילקוט.‬
‫כף רגלו של ג'ורג' לא דרכה בכנסייתך,‬
‫ולפתע הוא נכנס יום לפני מותו‬
‫ותורם סכום מכובד.‬
‫למה?‬
‫למה אני תמיד למטה?‬
‫ג'ורג' בא אליי לפני זמן מה‬
‫וסיפר לי שהכנסייה מסרה את ילדיו לאימוץ,‬
‫אבל ברגע שהוא התאושש, הוא התחיל לחפש אותם.‬
‫הכנסייה סירבה לומר לו היכן הם.‬
‫מסתבר שהמדיניות נוקשה.‬
‫אז הוא שאל מה יידרש‬
‫כדי שאני אשיג לו את המידע.‬
‫ואילו הכנסייה הייתה מגלה, היו מפשיטים אותי מגלימותיי.‬
‫איכס. -כלומר, היו מפטרים אותו.‬
‫אבל הכסף לא נועד לי.‬
‫הכנסייה הזו זקוקה נואשות לשיפוץ.‬
‫ג'ורג' פנה אליי בשעת צרה, וניצלתי אותו.‬
‫קיילב הוא לא הרועה הרשע.‬
‫אלא אני.‬
‫ורבקה.‬
‫מיס האמפסטד.‬
‫נהנית מפסטיבל התרבות של דנברוק?‬
‫כן. מאוד.‬
‫קלות. שאלות קלות.‬
‫איפה היית בין השעות שמונה ואחת עשרה בליל הרצח?‬
‫במלון ליד שדה התעופה.‬
‫עשיתי צ'ק אין ואז צפיתי בטלוויזיה.‬
‫לא נרדמתי. יעפת. אתה יודע?‬
‫במה צפית?‬
‫ערוץ החדשות ללא הפסקה.‬
‫ערוץ החדשות ללא הפסקה. -ערוץ החדשות ללא הפסקה.‬
‫טוב. זה עונה על זה. יום נעים, מיס האמפסטד.‬
‫גם לך. ביי.‬
‫או שמא עליי לומר, מיס קראמפפס?‬
‫צ'אסטיטי קראמפפס, זהו שמך האמיתי, נכון?‬
‫ואתה יכול לחשוב על סיבה כלשהי‬
‫מדוע מישהי תרצה לשנות את שמה מצ'אסטיטי קראמפפס?‬
‫בסדר. אבל ערכתי בדיקת רקע שלך.‬
‫מסתבר שבשלב מסוים התרועעת עם פושע מוכר.‬
‫עם שלל אישומים בגין זיוף.‬
‫אפילו חלקת איתו חשבון בנק.‬
‫בסדר. אין מישהו שלא מתחרט על איזו מערכת יחסים,‬
‫ואפילו לא ידעתי, וזה היה לפני שלוש שנים.‬
‫נכון. אה, אז הפרידה אירעה מזמן.‬
‫לא שם אמיתי. -יש פה דפוס.‬
‫עולה פה סוג של דפוס.‬
‫אז תגידי לי.‬
‫האם היית ליד עץ הטקסוס בשטח הכנסייה?‬
‫בשום פנים ואופן לא.‬
‫ומה עם החווה של ג'ורג'?‬
‫אי פעם ביקרת שם?‬
‫מעולם לא.‬
‫חוזה השכירות היה אצל קיילב…‬
‫אה, אבל אז בת' אמרה…‬
‫למה רבקה משקרת?‬
‫ומה זה צמחוני?‬
‫איך הכול מתחבר?‬
‫תחשבו, כבשים טיפשים, תחשבו!‬
‫די לחשוב כל כך לעומק, לילי. ברור שהבת אשמה.‬
‫ברור שרבקה אשמה! -היא צודקת.‬
‫לא, היא לא!‬
‫אתם לא מכירים אותה. היא טובה.‬
‫יש לה אותו ריח כמו של ג'ורג', וג'ורג' אהב אותי.‬
‫אהב אותך? אף אחד לא אוהב טלה-חורף.‬
‫טלה-חורף אחד שנלחם למען אחר. ככה זה איתם.‬
‫רגע.‬
‫מה אמרת?‬
‫אמרתי שג'ורג' אהב אותי.‬
‫לא. לפני זה.‬
‫אמרת שלרבקה יש אותו הריח כמו לג'ורג'.‬
‫מישהו אמר את זה בעבר.‬
‫מישהו לא נכון.‬
‫מי?‬
‫את.‬
‫מה, אני? מה זאת אומרת, אני?‬
‫קלאוד אשמה!‬
‫רוצחת!‬
‫לא. אבל היא שומרת סוד.‬
‫נכון, קלאוד?‬
‫בלילה אמרת שלרבקה היה בדיוק אותו הריח שהיה לג'ורג',‬
‫אבל היא הייתה רחוקה כל כך. לא יכולת לדעת איזה ריח היה לה.‬
‫אלא אם רבקה הייתה פה בעבר.‬
‫אבל זה יפה כל כך!‬
‫מה יפה כל כך?‬
‫"הדבר שלא נגמר".‬
‫רואים?‬
‫הוא יפה כל כך והוא אף פעם לא נגמר.‬
‫הבטתי בו שעות, סביב וסביב וסביב…‬
‫קלאוד!‬
‫מאיפה זה?‬
‫רבקה הייתה פה באותו לילה.‬
‫בלילה שבו רצחו את ג'ורג'.‬
‫התעוררתי והייתי רעבה, אז שוטטתי אל האחו ושם היא הייתה.‬
‫והיא ראתה אותי ואמרה,‬
‫"נכון שאת יפה?" כי אני באמת יפה. כלומר, אני הכי יפה.‬
‫והיא ליטפה את הצמר שלי,‬
‫והדבר החליק אז אני…‬
‫החלטתי ש…‬
‫שהוא צריך להיות שלי.‬
‫אז עכשיו יש לנו חפצים.‬
‫לכבשים אין חפצים!‬
‫אני יודעת, אבל…‬
‫הוא לא נגמר.‬
‫ופענחנו את זה.‬
‫רבקה אשמה.‬
‫רוצחת!‬
‫פיסה נוצצת של מתכת לא מפענחת כלום.‬
‫בטח שכן. אלה ראיות.‬
‫ראיות, אה? ראיות למה?‬
‫היא אמרה לשוטר שמעולם לא הייתה פה,‬
‫אבל היא הייתה פה אתמול בלילה, ובלילה שבו ג'ורג' נרצח.‬
‫היא שקרנית, היא מעמידה פנים והיא טלה-ח…‬
‫היא מה?‬
‫תגידי את זה.‬
‫שנאתם אותה מההתחלה.‬
‫כולכם!‬
‫ולמה?‬
‫כי, במקרה, היא נולדה בחורף.‬
‫הפשע הכי נורא שיעלה על הדעת.‬
‫לא שמעת?‬
‫אף אחד לא רוצה אותך.‬
‫לא מגיע לך כלום!‬
‫זה מה שטלה-חורף שומע שוב ושוב, עד שיום אחד‬
‫הוא מתחיל להאמין שזה נכון.‬
‫סבסטיאן…‬
‫היא לא אשמה.‬
‫אבל מניין לך?‬
‫כי הבטתי לה בעיניים.‬
‫כי זה ברור.‬
‫אבל לא לכם.‬
‫לא.‬
‫לא לאיזה עדר כבשים.‬
‫אנחנו עדר הכבשים שלך.‬
‫אמרתי לך.‬
‫אין לי עדר.‬
‫מעולם לא היה לי.‬
‫לילי.‬
‫מה נעשה בנוגע ל"דבר שלא נגמר"?‬
‫כמובן!‬
‫הנהג!‬
‫מה?‬
‫היי!‬
‫בחייך. היי!‬
‫היי!‬
‫חזור הנה!‬
‫זה הכובע שלי!‬
‫עצור! מספיק!‬
‫תודה. תודה על זה.‬
‫תודה לכולכם.‬
‫נראה לי שמצאתי משהו שלך.‬
‫תואם את האחרים שלך.‬
‫הוא ודאי החליק לי מהיד. תודה… -מצאתי אותו באחו של ג'ורג'.‬
‫את יודעת, המקום שמעולם לא היית בו?‬
‫יש לי צו חיפוש לחדר שלך.‬
‫מה אתה מחפש?‬
‫אני לא יודע.‬
‫לא היית ליד עצי הטקסוס, אה?‬
‫ידעתי.‬
‫אני לא. לא הייתי עושה את זה.‬
‫טים, אתה חייב להאמין לי.‬
‫השוטר דרי.‬
‫השוטר דרי, אני נשבעת.‬
‫לא הרגתי את אבא שלי.‬
‫רבקה האמפסטד, את עצורה באשמת רצח ג'ורג' הארדי.‬
‫ריאיון חשודה,‬
‫צ'אסטיטי קראמפפס, הידועה כרבקה האמפסטד.‬
‫מיס קראמפפס, האם את מאשרת כי ויתרת על נוכחות עורך דין?‬
‫כן. לא אכפת לי. אני מוכנה לספר לך הכול.‬
‫בסדר. אז בואי נתחיל עם זה.‬
‫האם היית בשטח של ג'ורג' הארדי בלילה שבו נרצח?‬
‫כן.‬
‫טוב, אז כל החיוכים היפים ו"הו, אתה חכם כל כך, אדוני הבלש",‬
‫הכול היה הצגה. נכון?‬
‫לא אמרת אפילו אמת אחת מאז שהגעת הנה.‬
‫המכתבים. החלק הזה היה אמת.‬
‫הוא כתב שהוא חיפש אותי במשך יותר מ-20 שנה,‬
‫ושהוא התחיל להסדיר את ענייניו, ואפילו שלח לי העתק של הצוואה שלו.‬
‫הצוואה שמורישה לך 30 מיליון או זו שמורישה לך כבשים?‬
‫לא, זו שללא הכסף.‬
‫הוא אמר שהוא רצה לפגוש אותי.‬
‫אז…‬
‫טסת הנה,‬
‫ואז נסעת אל החווה שלו בליל הרצח.‬
‫ואז מה קרה?‬
‫דיברנו.‬
‫על מה?‬
‫כבשים.‬
‫דיברנו על כבשים.‬
‫ועל השמות שלהם.‬
‫הוא אמר שכל כבש צריך שם.‬
‫ושהוא בחר להם שם כשהסתכל להם בעיניים.‬
‫והוא רצה שבבוא היום הם יהיו שלי.‬
‫הוא בחר בי.‬
‫אבל תראה, אני לא טיפשה.‬
‫הייתי לבד איתו בלילה שבו הוא נרצח.‬
‫והצוואה החדשה, וכל הכסף וכל מה שקרה בעברי?‬
‫האפשרות היחידה שלי הייתה לשקר.‬
‫אתה חייב להאמין לי.‬
‫"שיקרתי, אז תאמין לי."‬
‫כן?‬
‫בבוקר תילקחי לבית המשפט המחוזי‬
‫ותואשמי רשמית ברצח בכוונה תחילה של ג'ורג' הארדי.‬
‫אז היא אכן אשמה.‬
‫כסף.‬
‫אנשים יעשו הכול למענו.‬
‫מסתבר שג'ורג' הארדי בחר בטלה הלא נכון.‬
‫אגב הנושא, ואן ויורן הסכים למכור את כל הכבשים והאדמה שלו לקיילב מרו,‬
‫אז נדאג לניירת הזאת מחר בצהריים.‬
‫יופי.‬
‫טעיתי בהערכתך, אדוני השוטר.‬
‫באמת.‬
‫נראה שאחרי הכול, אתה לא השוטה.‬
‫כל הכבוד.‬
‫לילי?‬
‫מה את עושה כאן בחוץ? את בסדר?‬
‫כן. אני יותר מבסדר. אני מאושרת.‬
‫עצרו את רבקה. מחר קיילב ייהפך לרועה החדש שלנו.‬
‫זה נפלא.‬
‫היא מכחישה הכול, כמובן, אבל אני צודקת וסבסטיאן טועה.‬
‫רבקה אכן אשמה, נכון?‬
‫ברור שהיא אשמה.‬
‫תודה.‬
‫כי את אמרת שהיא אשמה.‬
‫מה?‬
‫את תמיד מפענחת את הסיפורים לפני שהם מסתיימים.‬
‫אני בוטח בך.‬
‫אבל אלה היו רק סיפורים.‬
‫פה מדובר באדם אמיתי. מה אם אני…‬
‫לילי, תראי.‬
‫האחו של קיילב בצד השני של הגדר הזאת.‬
‫אולי נלך לפגוש את העדר החדש שלנו?‬
‫אבל מעולם לא נכנסנו לאחו של קיילב.‬
‫מעולם גם לא חצינו כבישים עד עתה.‬
‫בואי.‬
‫זה כאילו אנחנו בענן.‬
‫נראה לך שאנחנו במקום הלא נכון?‬
‫לא נראה לי.‬
‫שלום?‬
‫שלום!‬
‫שמי לילי.‬
‫וזה מופל.‬
‫אנחנו מהחלק השני של האחו.‬
‫קיילב יהיה גם הרועה שלנו.‬
‫מה?‬
‫תברחו.‬
‫מה? אבל אני לא…‬
‫אולי זו הייתה טעות לבוא לפה.‬
‫מוטב שנלך.‬
‫אה, טוב.‬
‫איך חוזרים?‬
‫נראה לי שמשם?‬
‫תראה! יש שם אור.‬
‫זה בטח האסם של קיילב.‬
‫נהיה מוגנים כאן.‬
‫ממש לא נראה לי שזה אסם.‬
‫אולי כדאי…‬
‫רגע.‬
‫מה זה?‬
‫לילי, לא. צריך לזוז.‬
‫- קצביית דנברוק -‬
‫למה הכבש נראה ככה?‬
‫מה מעוללים להם?‬
‫קיילב?‬
‫הוא…‬
‫אה. שלום, כלבלבים.‬
‫מה הבעיה שלהם?‬
‫אסור לנו להיות פה.‬
‫תברחי!‬
‫מהר יותר, לילי!‬
‫אני לא יכולה! לא אצליח!‬
‫סבסטיאן.‬
‫לא!‬
‫סבסטיאן.‬
‫תודה לאל שבאת. חשבתי שאנחנו…‬
‫סבסטיאן?‬
‫סבסטיאן, קום!‬
‫לילי.‬
‫אני לא מסוגל.‬
‫למה לא?‬
‫אני לא מבינ…‬
‫לילי.‬
‫הוא גוסס.‬
‫מה?‬
‫לא, כבשים לא מתים.‬
‫אנחנו נהפכים לעננים.‬
‫תיהפך לענן, סבסטיאן. תיהפך לענן.‬
‫הלוואי שיכולתי.‬
‫אסור היה לך לחזור.‬
‫למה חזרת?‬
‫הייתי חייב.‬
‫אתם העדר שלי.‬
‫אני רואה אותו.‬
‫אני רואה את ג'ורג'.‬
‫לא.‬
‫זה קיילב.‬
‫חייבים לזוז.‬
‫עכשיו, לילי!‬
‫תתעוררו! חבר'ה, תתעוררו!‬
‫תתעוררו! -תתעוררו!‬
‫אחריי!‬
‫אחריה!‬
‫עצרו!‬
‫אל תעצרו! חייבים לעזוב! עכשיו!‬
‫לעזוב? על מה את מדברת?‬
‫סבסטיאן מת.‬
‫אבל אמרת שאנחנו נהפכים לעננים.‬
‫טעיתי.‬
‫אנחנו מתים.‬
‫ראיתי איך סבסטיאן מת.‬
‫ואם לא נעזוב הלילה, כולנו נמות גם כן.‬
‫קיילב הופך כבשים לאוכל ו…‬
‫תפסיקי! תפסיקי להגיד את הדברים האיומים האלה!‬
‫אני שוכחת שזה קרה. מייד!‬
‫לא. אסור לך!‬
‫למה? למה שארצה לזכור כזה דבר נוראי?‬
‫כי הוא אמת!‬
‫הוא לא אמת אם אני לא זוכרת אותו.‬
‫אחת. -חכי!‬
‫שתיים.‬
‫רוני, רג'י, בבקשה. תהיו אמיצים.‬
‫שלוש!‬
‫אה, שלום, לילי.‬
‫יש לי שאלה.‬
‫מה אנחנו עושים פה?‬
‫אני לא אוהב להיות פה. נחזור לאחו.‬
‫נחזור לאחו.‬
‫לא! תעצרו! תעצרו, בבקשה!‬
‫סבסטיאן צדק לגבינו.‬
‫אנחנו סתם כבשים טיפשים ומפוחדים.‬
‫הלילה זו לא הפעם הראשונה שראיתי כבש מת, נכון?‬
‫נכון.‬
‫כמה פעמים שכחתי?‬
‫יותר מכפי שאוכל לספור.‬
‫נשאת את כל זה לבד, כל הזמן הזה?‬
‫כן.‬
‫אני זוכר כל דבר רע.‬
‫אבל אני גם זוכר דברים טובים.‬
‫אני זוכר את פניה של אימי.‬
‫אני זוכר חברים ותיקים וכמה הם אהבו אותי.‬
‫ואת תזכרי את סבסטיאן.‬
‫זה כואב.‬
‫כואב לזכור.‬
‫אני יודע.‬
‫אבל אם תשכחי, לא תוכלי להציל את האחרים ומותו של סבסטיאן יהיה לשווא.‬
‫קיילב יבוא לקחת אתכם מחר,‬
‫ואתם תלכו אחרי הרועה החדש בדיוק כמו הכבשים הטיפשים והמפוחדים האחרים.‬
‫ו… כולנו נמות.‬
‫צר לי, לילי. באמת.‬
‫אבל בזכות הזיכרון שלנו, מי שאנחנו אוהבים נותר בחיים.‬
‫אני מצטערת, סבסטיאן.‬
‫אני לא חזקה כמוך.‬
‫אחת. שתיים.‬
‫את אולי הכבשה הכי חכמה, אבל מופל הכי פיקח.‬
‫- תעלומה בגשר ברוקלבנק -‬
‫פעם איבדתי מישהי.‬
‫אני יודע שזה כואב.‬
‫אבל עם הזמן, כל שנותר זה הטוב.‬
‫אתה… אתה באמת פה?‬
‫מובן שכן.‬
‫כי לא שכחת אותי. את מבינה איך זה עובד?‬
‫טוב, כן, אבל זה כבר לא משנה. קיילב…‬
‫קיילב לא יעשה כלום לעדר שלי כי את תצילי אותו.‬
‫אבל איך?‬
‫את כבר יודעת איך.‬
‫אם תביני מי באמת אשם, לילי,‬
‫רבקה תקבל את העדר וכולכם תהיו מוגנים.‬
‫אבל מה אם אני לא יודעת מי באמת אשם?‬
‫נו באמת, הקראתי לכם עשרות סיפורים כאלה.‬
‫הם מושתתים על כללים פשוטים מאוד.‬
‫אבל הכללים לא עזרו.‬
‫המשטרה יודעת שזה לא היה נווד.‬
‫לך תדע מי חזר אל זירת הפשע.‬
‫רבקה הייתה האדם הבלתי צפוי ו…‬
‫ו…?‬
‫הקורבן הוא הרמז הכי חשוב.‬
‫כתם הדשא הירוק על ידו.‬
‫צבועים כל כך יפה.‬
‫בחר בטלה הלא נכון.‬
‫ראיתי את הרוח של ג'ורג'.‬
‫כל הכבוד.‬
‫רבקה לא אשמה! -לילי, תאטי.‬
‫אני יודעת מי אשם. ואם אוכיח את זה… -תוכיחי מה?‬
‫זה לא היה כתם דשא.‬
‫ואיך אני אמורה… -חכי!‬
‫אלא אם… כן!‬
‫אבל אני גדולה מדי. אני לא יכולה לעבור.‬
‫אני עובר ונכנס.‬
‫ואני לא שכחתי.‬
‫טבול את כל הרגל.‬
‫עכשיו תטבול את הרגל השנייה בזה.‬
‫טוב, הגיע הזמן ללכת.‬
‫ככה. תעבור משם.‬
‫זאת כזאת עיירה משונה.‬
‫נראה לך שזה יצליח?‬
‫אני לא יודעת. כל מה שנותר לעשות זה לחכות.‬
‫מה ג'ורג' אמר לך בבוקר לפני שמת?‬
‫ראיתי שלחש לך משהו באוזן.‬
‫הוא אמר שטלה-החורף הוא הטלה הטוב מכולם.‬
‫היי, רוני. -כן?‬
‫קורה שאתה מרגיש ששכחת משהו?‬
‫כוונתך למשהו שלילי ניסתה לומר לנו בלילה,‬
‫אבל שבחרנו לשכוח כי היינו, אתה יודע, מפוחדים?‬
‫טוב, לא מפוחדים. בוודאות לא מפוחדים.‬
‫אבל כן, זה העניין.‬
‫מה נעשה, אחי?‬
‫אין לי מושג, אבל אי אפשר לא לעשות כלום, אז צריך לעשות… משהו?‬
‫זה גאוני.‬
‫אז בוא! אנחנו טלאים?‬
‫או שאנחנו כבשים?‬
‫מי עשה את זה?‬
‫טלה פרץ לכלא.‬
‫זה גרוע מזה.‬
‫אין דבר גרוע מטלה בכלא.‬
‫אני די בטוחה‬
‫שהטלה קיבל פקודה מכבשה אחרת.‬
‫בסדר.‬
‫מה זה אומר?‬
‫זה אומר…‬
‫כלום.‬
‫כלום!‬
‫הם כבשים.‬
‫אם תחתום על אישור ההעברה, נזוז.‬
‫בסדר.‬
‫זה לא עבד.‬
‫תן לו רגע.‬
‫השוטר דרי.‬
‫הטופס.‬
‫- טופס העברה פרטי מסירת אסיר -‬
‫אל תעשה את זה.‬
‫- חתימת השוטר השולח -‬
‫עצור!‬
‫היא לא אשמה.‬
‫אבל אני יודע מי כן אשם.‬
‫אני יודע מי רצח את ג'ורג' הארדי.‬
‫גברת הארבוטל.‬
‫לא, לא, לא!‬
‫מסתבר שאני הייתי השוטה, אבל אולי כבר לא.‬
‫מהרגע שרבקה האמפסטד הגיעה לדנברוק, היא הייתה החשודה העיקרית.‬
‫היה לה המניע החזק ביותר. בנוסף, היא שיקרה.‬
‫היא הייתה בחווה של ג'ורג' בליל הרצח.‬
‫בדיוק מה שהרוצח סמך עליו.‬
‫רוצח שבכלל לא הבאנו בחשבון כי הוא אפילו לא היה חשוד.‬
‫האדם היחיד שהוזכר בצוואה של ג'ורג' שהיה לו אליבי.‬
‫אליבי מושלם.‬
‫אליבי שאפילו לא במדינה הזאת.‬
‫אתה לא מתכוון ל… -כן.‬
‫פיטר ואן ויורן.‬
‫מדרום אפריקה. -מדרום אפריקה.‬
‫רבקה, אמרת שג'ורג' שלח לך העתק של הצוואה שלו,‬
‫אבל אני מתערב שהוא גם שלח אחד לאחיך,‬
‫שבירר קצת וגילה מה השווי האמיתי של ג'ורג'‬
‫והחליט שהוא ישיג את 30 המיליון גם אם יצטרך להרוג למענם.‬
‫אבל הייתה לו בעיה אחת ענקית.‬
‫מניע!‬
‫אני רציתי לומר את זה.‬
‫טוב, פשוט גרמת לזה להיראות כאילו אני הרוצחת.‬
‫מניע!‬
‫אם קורבן רצח מוריש לך הון בצוואה שלו, אז אתה החשוד העיקרי,‬
‫אבל אם הוא מוריש אותו לאחותך והיא מורשעת בגין הפשע…‬
‫הכסף אוטומטית עובר ל…‬
‫שאר בשר! -שאר בשר!‬
‫את מוכנה? אני חווה פה רגע מיוחד.‬
‫אני מצטערת כל כך.‬
‫שאר בשר!‬
‫השאלה היחידה שנותרה…‬
‫היא היכן הוא מסתתר?‬
‫את מי אני מחפש?‬
‫מישהו שמסתתר לעיני כול.‬
‫מישהו ששינה את שמו.‬
‫למשל, צ'אסטיטי קראמפפס…‬
‫נהפכה לרבקה האמפסטד.‬
‫ופיטר ואן ויורן…‬
‫נהפך לאליוט מתיוס.‬
‫לא!‬
‫הרוח של ג'ורג'.‬
‫אני אף פעם לא מנחשת.‬
‫טים, אתה מביך את עצמך.‬
‫אני לא גר בדרום אפריקה. אני גר במדינה הזו ועובד בעיתון…‬
‫אני יודע.‬
‫אני מניח שאתה גר זה זמן מה במדינה הזאת כ"אליוט מתיוס".‬
‫אתה מזייף מבטא.‬
‫ג'ורג' אמר לך שרבקה תבוא לביקור, נכון?‬
‫הזדמנות מושלמת בשבילך להפליל אותה.‬
‫כל מה שהיית צריך זו סיבה לבוא לדנברוק.‬
‫כמו פסטיבל תרבות.‬
‫התוכנית שלך הייתה פשוטה.‬
‫ראשית…‬
‫לעזוב את דנברוק באופן מוחצן מאוד.‬
‫ואז בעיות רכב שקרו בדיוק בזמן החזירו אותך הנה.‬
‫מאוחר יותר באותו לילה, אחרי שרבקה הלכה,‬
‫עשית את מה שבאת הנה לעשות.‬
‫תיכנס.‬
‫לחיים.‬
‫אתה הרעלת את אביך…‬
‫ושתלת את הצוואה החדשה.‬
‫אבל אביך היה חזק מכפי שציפית.‬
‫היה מאבק.‬
‫אבל בסוף ניצחת.‬
‫כל מה שנותר לך לעשות היה לוודא שאחותך תישא באשמה.‬
‫היית חכם.‬
‫ביום שבו גברת הארבוטל הקריאה את הצוואה, ידעת שהיא תסלק אותך.‬
‫מר ואן ויורן, מדברת לידיה הארבוטל. אתה שומע אותי?‬
‫כן. הקו טוב מאוד. תודה.‬
‫ובאשר לפירות הטקסוס, היה קל לשתול אותם בחדר של רבקה.‬
‫פונדק בעיירה קטנה.‬
‫מנעולים שקל לפרוץ.‬
‫זה היה כמעט מושלם, אליוט.‬
‫אבל מה שלא ידעת, ומה שאני לא הבנתי עד עתה,‬
‫הוא שהשארת רמז.‬
‫הידיים של ג'ורג'.‬
‫אחת הייתה כחולה, האחרת ירוקה.‬
‫הכחול היה הגיוני. החומר שבזכותו התעשר,‬
‫אבל ירוק? למה ירוק?‬
‫ואז כמה חברים…‬
‫כמה חברים שהם בלשים טובים מאוד…‬
‫עוררו בי מחשבה.‬
‫כחול וצהוב.‬
‫כחול וצהוב, ביחד, יוצרים ירוק.‬
‫כמו הכתם הירוק שראיתי על ידו של ג'ורג'.‬
‫כמו הכתם הירוק שראיתי על ציפית כחולה בפונדק‬
‫שישנת עליה בלילה שבו רצחת את ג'ורג'!‬
‫שתי ידיו של ג'ורג' הוכתמו בכחול באותו לילה בגלל התרופה.‬
‫אבל אז הוא תפס למישהו את השיער.‬
‫מישהו שהשתמש בצבע שיער צהוב זול ומהיר‬
‫שנוזל קצת כשיורד גשם,‬
‫מה שהוריק את ידו של ג'ורג'.‬
‫מישהו שצבע את שיערו במהירות לבלונד לפני שבא אל דנברוק‬
‫כי הוא לא רצה שאיש יחשוב אפילו לרגע‬
‫שהוא דומה מדי לאחותו או לאביו.‬
‫לא כן, פיטר?‬
‫אכן!‬
‫לא!‬
‫לא, זה פסיכי ואי אפשר להוכיח את זה.‬
‫אז לא יהיה לך אכפת אם אקח את זה.‬
‫בכלל לא.‬
‫אני חייב להודות שאני לא בלונדיני טבעי.‬
‫למרות שאני חייב גם להודות שאני מלבין שיניים ועושה שעווה בחזה.‬
‫הוא בטח צמחוני.‬
‫אז אם יש לך החוצפה להאשים אותי ברצח משום שהשיער שלי צבוע,‬
‫לא תתבע אותי בבית משפט.‬
‫אני אתבע אותך.‬
‫אתה מבין לא נכון.‬
‫זה לא צבע השיער שלך שאני רוצה.‬
‫זה הדנ"א.‬
‫אם אתה בנו של ג'ורג' הארדי,‬
‫אז אתה פיטר ואן ויורן,‬
‫ואתה הרוצח האמיתי.‬
‫תפסתי אותך.‬
‫בראבו, טים.‬
‫היי!‬
‫לילי!‬
‫רוני! רג'י! באתם!‬
‫כן!‬
‫למה?‬
‫היי! עצור!‬
‫משום שיש סיבה מוצדקת לנגיחה.‬
‫תודה. -סוף סוף!‬
‫כן!‬
‫נכון?‬
‫אכן. נכונים ומזומנים.‬
‫כן!‬
‫היו לו מיליונים. שומעים? מיליונים!‬
‫אני הבן שלו.‬
‫המיליונים היו אמורים להיות שלי.‬
‫היא אמריקאית, אבל ידעתי שהיא לא אשמה.‬
‫טוב, זה לא נכון.‬
‫תראי.‬
‫בשם כל משטרת דנברוק,‬
‫קבלי את התנצלותנו הכנה ביותר.‬
‫יש שם עוד עובדים מלבדך?‬
‫לא.‬
‫אני מבקש להתנצל.‬
‫תודה.‬
‫תראה.‬
‫טלה בכלא?‬
‫טלה בכלא.‬
‫נראה לך שתישארי קצת?‬
‫רק השתחררתי מהכלא, אז אולי אצטרך טיפה זמן.‬
‫אני מקווה שתישארי.‬
‫אולי.‬
‫רבקה.‬
‫רבקה. אני רק רוצה לומר שאני מתנצל כל כך.‬
‫על חשבון הבית.‬
‫תודה.‬
‫חכי.‬
‫אני מצטערת.‬
‫ראיתי את זה.‬
‫זה היה בשק הדואר ולא ידעתי שאת הבת שלו,‬
‫ואני קניתי לו את הנייר בריח ורדים, אז…‬
‫את יכולה לתאר לעצמך.‬
‫היית מאוהבת בו?‬
‫טוב…‬
‫והוא היה מאוהב ב…‬
‫הוא ניסה.‬
‫אבל ג'ורג' אהב את אימא שלך.‬
‫ולא היה שום מקום בליבו למישהי אחרת.‬
‫בעבר תהיתי איך היא נראתה.‬
‫אבל עכשיו אני לא צריכה לתהות.‬
‫חבל שלא שאלתי אותו עליה יותר.‬
‫אני אפילו לא יודעת את שמה.‬
‫לילי.‬
‫שמה היה לילי.‬
‫מובן שהצוואה המזויפת לא חוקית.‬
‫אבל עדיין תקבלי את הכבשים ואת כל האדמה שלו.‬
‫מיס האמפסטד. -אז זה נחמד.‬
‫סליחה על ההפרעה.‬
‫תביני, האם ואני מנסים להקים עסק חדש.‬
‫יש לנו מימון מבנק טוב.‬
‫ובעיקרון, אנחנו רוצים לקנות ממך את השדה של אביך ואת כל הכבשים שלו.‬
‫שני רוצחים.‬
‫סליחה?‬
‫אבא שלי גילה ששחטתם כבשים בשטח שלו.‬
‫אתם שני הרוצחים.‬
‫טוב, שני אנשי העסקים.‬
‫שמציעים מחיר טוב.‬
‫אתם בכלל יודעים את השמות שלהם?‬
‫הוא אמר לי את השמות שלהם.‬
‫ישנם לילי.‬
‫ומופל.‬
‫והגדולה והצמרירית, זאת קלאוד. הוא אמר שהיא כזאת דיווה.‬
‫ולזה עם הצמר בעיניים הוא קרא עין צמר,‬
‫מה שטיפה מתבקש, אבל הוא אמר, "לא שמעתי שום תלונות".‬
‫כן, תראי, מיס האמפסטד… -הארדי.‬
‫רבקה הארדי.‬
‫אני משנה את שמי.‬
‫אני לא משנה שמות.‬
‫צר לי, מיס הארדי, אבל בהצלחה.‬
‫ביי.‬
‫חכי.‬
‫מה אם אני רוצה אפילו יותר כבשים?‬
‫אוכל לקבל מימון מבנק טוב?‬
‫לילי, איך הצלחת לפענח את זה?‬
‫ברור שהיא פענחה את זה.‬
‫היא הכבשה הכי חכמה בעולם.‬
‫טוב, בעבר חשבתי שאני כזאת, אבל אני לא.‬
‫טעיתי.‬
‫הייתי צריכה להקשיב כשטלה-החורף אמר שראה את הרוח של ג'ורג', אבל במקום א…‬
‫בואו, חבר'ה, בואו.‬
‫מה שמך? יש לך אחאים?‬
‫כמה זמן אתה פה? יש לי אלף שאלות.‬
‫הו! סליחה.‬
‫איפה הפנים שלכם?‬
‫יש לך פרצית.‬
‫לי יש פרצית!‬
‫לילי.‬
‫- המדריך של הארדי לגידול כבשים -‬
‫"פרק ראשון:‬
‫"האמונה הרווחת היא שמבין כל חיות המשק,‬
‫"הכבשים הם הכי טיפשים.‬
‫"אך, למעשה, הדבר אינו נכון.‬
‫"כבשים הם לא רק חכמים, אלא מעוררי השראה.‬
‫"שיר ילדים בן מאות שנים מתחיל ב:‬
‫"בו-פיפ הקטנה את הכבשים איבדה ולא יודעת לאן הלכו‬
‫"אך הניחי להם הם ישובו אל בתיהם‬
‫"מכשכשים בזנבם מאחוריהם…"‬
‫נחמד פה למעלה.‬
‫אבל טיפה בודד.‬
‫ג'ורג'.‬
‫זה שמך.‬
‫כל כבש צריך שם.‬
‫ג'ורג'.‬
‫"…קבוצה של כבשים צמריריים, חמודים וצחים כשלג.‬
‫"בדרך כלל חושבים שכל הכבשים דומים.‬
‫"אבל בעדר כבשים אחד יהיו, למשל, חיות‬
‫"עם שלל תכונות וסוגי אישיות.‬
‫"יהיו כבשים טובי לב, ידידותיים ומתנשאים.‬
‫"כבשים חכמים וטיפשים, ביישנים ושוויצרים."‬
‫היי, מה שמך? -שמי ג'ורג'.‬
‫היי, ג'ורג'!‬
‫"לבעלי חיים עדינים אלה היה מקום בכל תרבות אנושית,‬
‫"והם מיוצגים רבות בשפה ובתמונות‬
‫"כסמלים של אהבה, תמימות ושלום,‬
‫"שכן בדומה לבני אדם, שייכות חשובה להם יותר מכול.‬
‫"הם מרשים לעצמם להיות שייכים לנו,‬
‫"וכך אנו מגלים…‬
‫"שאנחנו שייכים להם."‬
‫בלשי צמרת‬
‫עדיין נראה לי שזו המשרתת.‬
‫תרגום: רינת זוהר מנחם‬