Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
AITAS IZMEKLĒTĀJAS
Dārgā Rebeka!
Zinu, ka Tev ir daudz jautājumu.
Man arī.
Dzīve nudien ir noslēpumu pilna.
Pat ja visām Visuma mīklām būtu viens atminējums,
viens laimes noslēpums,
man tas skanētu šādi:
aitiņas.
Nē, nopietni. Tiešām aitiņas.
Eju jau eju!
Pēdējā vēstulē Tu vaicāji, vai man ir kādas īpašas aitiņas.
Redz, visas ir īpašas. Tālab katrai es esmu devis vārdu.
Piemēram.
Dauzoņas aunu dvīņus esmu nosaucis par Roniju un Redžiju.
Lepno stepju aunu - par seru Ričfīldu.
Pūka ir kā spalvu mākonītis. Īsta zvaigzne.
Zora ir pati ziņkārīgākā.
Mapls ir vispacietīgākais.
Vēl ir Vilnacis.
Nekas labāks neienāca prātā.
Jā, es teicu, ka visas ir īpašas,
tomēr ir jāatzīst, ka divas aitiņas ir sevišķi īpašas.
Sebastjans.
Visbrangākais auns.
Tāpat kā es, arī viņš ir vienpatis.
Šad tad viņš kaut kur aiziet.
Tomēr allaž atgriežas.
Un, visbeidzot, Lilija.
Mana gudriniece.
Šķiet, vienmēr nolasa, kādas domas man ir prātā
un kādas jūtas sirdī.
Viņa labāk par citām dāvā man tikai ganiem pazīstamo mieru.
Mieru, kas pārņem,
rūpējoties par labsirdīgākajiem kustoņiem pasaulē.
Katra diena sākas ar rūpēm par viņu veselību.
Es tās labi baroju…
apcērpu.
Cenšos izklaidēt, cik nu varēdams.
Pamodies es zināšu
Ka būšu modies līdzās tev
Es dodu tām zāles, kas noteikti izpelnītos uzslavas,
ja vien aitas mācētu runāt.
Nu ir laiks zālēm, brāl. Malacis.
Kad visi darbi ir galā un saule jau laižas uz rietu,
es izvēlos grāmatu, ko palasīt tām priekšā.
Detektīvromānus, kaut ko mistisku - visu, kas ļoti patīk man pašam.
"Es zinu, kad nogalināts Rodnijs Holingsheds,
un zinu, kurš ir īstais slepkava."
Man labpatīk domāt, ka tās seko sižetam,
taču es saprotu - lai vai cik brīnišķīgas, tās ir tikai…
aitas.
Nē, pietiek.
Ejiet pastaigāties!
Par atrisinājumu lasīsim rīt.
Kāpēc viņš pārtrauca?
Tūlīt būtu nosaukts slepkava.
Ņirgājas! Tā ir kalpone, vai ne?
Protams, kalpone.
Nē, nē, slepkava bija dārznieks.
Mūždien pļauj zāli, bet nekad to neēd.
Aizdomīgi.
-Pat muļķim skaidrs. Vainīgs ir dakteris. -Nu nē. Baisā tante.
Baisā tante bija iepriekšējā romānā, ģēnij.
Tiešām esam brāļi?
O, sākas.
Jā!
Ak vai, atkal villojas.
Jūs visi kļūdāties.
Es uzminēju jau pirms divām nodaļām.
Kalpone?
Tad nē jau!
Krustdēls Bērtijs Holingsheds.
Lilij, detektīvs secināja, ka pierādījumus pret Bērtiju Holingshedu
safabricējis īstais slepkava.
Tieši tā! Tas taču acīmredzams.
Lai izvairītos no apsūdzības, viņš pats viltoja pierādījumus.
Bērtijs Holingsheds ir īstais slepkava.
Klau, nav godīgi!
Rīt Džordžs pabeigs lasīt romānu, tad arī uzzināsiet.
Manuprāt, vainīga kalpone.
"Bērtijs lieliski zināja likumu -
par vienu noziegumu nevar sodīt divreiz.
Tālab, lai izvairītos no apsūdzības, viņš pats safabricēja pierādījumus.
Bērtijs Holingsheds tad arī bija īstais slepkava."
Vairums manu aitiņu vada dienu vai nu ēdot,
vai arī domājot par ēdienu.
Taču ir trīs draiskulīgi un nenokausējami jēriņi.
Līksmi, bezrūpīgi pavasarī dzimuši mazuļi.
Teju visi jēri dzimst pavasarī.
Tomēr ir viens ziemā dzimis jēriņš.
Ai! Sveiks!
-Deizija. -Olivers.
-Čiepa. -Kā sauc tevi?
Man nav vārda.
Vai nāksi ar mums spēlēties?
Nē! Prom!
Tā ka lai nerotaļātos ar ziemas jēru!
Neiederas mūsu ganāmpulkā.
Aitām vien saprotamu iemeslu dēļ
ganāmpulks bieži atstumj ziemas jērus.
Nāc nu.
Laikam tādēļ, ka ziemas jēri ir citādi.
Ļoti labi. Ēd nu.
Ziemas jērs ir vislabākais jērs.
Man ir jautājums.
Kāpēc Džordžs ar viņu tā auklējas?
Džordžs jau nav auns.
Viņam nav paskaidrots par ziemas jēriem.
Un, visbeidzot, ja Tu pieņemsi uzaicinājumu, -
es dzīvoju netālu no Denbrukas.
Šeit ir daži īpaši tipāži.
Piemēram…
Labrīt, Keileb.
Keilebs, arī gans.
Labrītiņ.
Viņu neciešu.
Miesnieks Hems.
Viņu neciešu nu it nemaz.
Viesu nama saimniece Beta. Viņa necieš mani.
Varētu šo nosist!
Policists Tims.
Muļķītis.
Un mācītājs Hilkots, kurš uzskata sevi par ļaužu ganu.
Mums ir sarežģītas attiecības.
Šodien mēs lasīsim līdzību par noklīdušo avi.
Džordž, esat nolēmis piebiedroties?
Tā Kunga namā ir vieta ikvienam.
Pat miesniekiem?
Man šeit nekas nav darāms.
Esmu atnācis atdot parādu.
Vecais zēns Džordžs.
Bet nu pietiek par cilvēkiem.
Es gribu Tev parādīt ganāmpulku.
Viņas ilgojas Tevi satikt.
Es arī.
Brauc drīzāk šurp.
Mīlu, Džordžs.
Pūka?
Jautājums: ja ēdīšu pienenes, vai arī man būs skaistas skropstas?
Nē, skropstām tās neder.
Toties ar vilnu dara brīnumus.
Paskat, Vilnacis.
Viņš ēd tikai pienenes.
Ak re, kā tās sauc? Skaidrs.
Dažas jāpietaupa Sebastjanam. Viņš jau nedēļu klīst apkārt.
Nu un? Tiklīdz Džordžs viņu nez no kurienes atveda,
tā šis sāka piestaigāt uz pilsētu.
Lai dzīvo badā.
Mēs viņam nerūpam, tomēr mums par viņu jārūpējas.
Sebastjans ir mūsu ganāmpulkā.
Ai, paskat! Keilebs!
Sunīši! Sunīši! Sunīši!
Keileb! Nāc šurp!
Ak, viņa smarža man laupa prātu.
Vilnas džemperu smarža.
Un tik skaisti krāsoti!
-Esi mājās? -Iekšā!
Lieliski.
Tik jauna, skaista un spoža!
Vai tev prātā tas pats, kas man?
-Gribu iebadīt! -Es arī! Nevaru nociesties!
Redžij! Ronij!
Jūs noteikumus zināt. Mēs badāmies tikai tad, ja…
Ja ir dibināts iemesls badīties.
Tieši tā.
Keilebs šomēnes atbraucis trešo reizi.
Viņam var būt tikai viens nolūks.
Apvienot ganāmpulkus.
-Apvienot ganāmpulkus? -Jaunas aitas!
-Jaunas pļavas! -Un sunīši?
Es vēl apdomāju.
Devu iespēju, bet tu mani pievīli, Keileb!
Nerādies šeit!
Ganāmpulkus laikam neapvienos.
Es ļoti priecājos, bet nu bēdājos un sadrūvējos.
Gribas to aizmirst.
Piekrītu. Viena vienīga vilšanās.
Paklau, draugi.
Pie "trīs" mēs aizmirsīsim Keileba apciemojumu.
Viens, divi…
Kas būs ar Maplu? Viņš neprot aizmirst.
Kāpēc?
Nabaga Maplam kopš dzimšanas ir briesmīga kaite.
Atšķirībā no mums viņam nav spējas kaut ko aizmirst.
O jā.
Mapl, kad būsim aizmirsušas, lūdzu, par to neatgādini.
Skaidri zini? Nav jau murgs.
Nu, nekā patīkama arī nav. Tā būs labāk.
Gatavas?
Viens.
Divi.
Trīs!
-Pūka? -Nu?
Jautājums: ja ēdīšu pienenes, vai arī man būs skaistas skropstas?
Nē, skropstām tās neder.
Toties ar vilnu dara brīnumus.
Viss ir labi.
Viss būs labi, es apsolu.
Tikai…
Nudien nezinu.
Es biju cerējis uz drīzām pārmaiņām.
Neraizējies.
Jums viss būs labi.
Un man arī.
DENBRUKAS KULTŪRAS FESTIVĀLS
Sveikiņi!
Skat, kas atnācis! Vai ir kas interesants?
Maz sūtījumu, lai gan ir pirmdiena.
Rēķini un reklāma.
Džordžs. Kam sūta vēstulītes?
Es nedrīkstu stāstīt, bet…
Rebekai Hempstedas jaunkundzei Amerikā.
Viņš ar šo būtni sarakstās jau vairākus mēnešus.
Un…
Droši.
Pasmaržo.
Smaržo pēc rozēm.
Mīlestības vēstules.
Iedomājies?
Mūsu īgņa Džordžs Hārdijs patiesībā ir romantiķis.
Kas to būtu domājis.
-Ir nu gan tas Džordžs! -Vai ne?
-Lai veicas! -Tev arī.
Atā!
-Sveiki! -Sveiks!
Atbraucu no galvaspilsētas uz Denbrukas festivālu.
Burvīgi.
Tas ir šeit.
Nāciet.
Šeit? Kā tas jāsaprot?
Laipni lūdzam Denbrukas kultūras festivālā.
Betas Penokas mākslas darbs
Vai tas ir joks?
Tas ir mūsu kultūras mantojums.
Ko?
Vai "Atgriešanās Ozā"?
Labākā filma pasaulē!
Uzņemta tepat vien 60 kilometrus tālāk.
Skatītāju vērtējumā labāka nekā pirmā daļa.
Neesmu redzējis.
Kā? Šo meistardarbu redzējuši visi.
Piedodiet, kāpēc jāizkarina milzu lozungs tikai šī klāsta dēļ?
Lai nāktu cilvēki. Bez cilvēkiem nav festivāla.
Tas nu galīgi nav festivāls!
Tikai galdi zem nojumes.
Mācīsiet, kā nodarboties ar biznesu?
Nē.
Jums taisnība. Piedodiet.
Mēs nelāgi iesākām.
Mani sauc Eliots Metjūss. Esmu "Ziņu" reportieris.
Jaunākais reportieris.
Patiesībā es saceru nekrologus.
Taču ilgi esmu meklējis īstu notikumu.
Redaktors man uzticēja aprakstīt…
Denbrukas kultūras festivālu.
-Tas taču ir ideāli. -Jā, vareni.
Raksts par šo pārpratumu man paaugstinājumu nesagādās.
-Skaidrs? -Žēl gan.
Desmit. Skaidrā naudā.
Par ko?
-Ieeja par maksu. -Par maksu.
Desmit. Kaut vai visu!
Ņemiet visu.
Ir nu gan…
Ķertais.
LAIPNI LŪGTI DENBRUKĀ
Kur Džordžs kavējas? Kas lasīs vakara romānu?
Nu jau vajadzēja būt klāt.
Šī skaņa it nemaz nav biedējoša.
Ser Ričfīld?
Jā, nu ir laiks pastāstīt jums, jēriņi,
jo tāds ir dabas likums.
Tie mākoņi reiz ir bijuši aitas, tāpat kā mēs.
Līdzko pamana, ka zeme izkaltusi,
tā tie laižas dejā.
Debesis dārd, kad aitas no tām izspārda lietu,
lai augtu zāle un auzas.
Vai visas aitas pārvēršas par mākoņiem?
Jā, Čiepa. Visas.
Reiz arī es kļūšu par mākoni, tāpat kā mani vecāki pirms manis.
Lai gan…
nez kāpēc es neatceros dienu,
kad mani vecāki kļuva par mākoņiem.
Mapl, tu taču atceries visu.
Tā bija burvīga diena, vai ne?
Nujā, protams.
Viņi atvadījās un priecīgi devās uz debesīm,
kur kļuva par brīnišķīgiem mākoņiem,
kas noraudzīsies lejup uz mums
ar mīlestību.
Mūžīgi.
Paldies.
Lietus ir klāt!
Tieši tā, kā tam jābūt.
Jā.
Viss ir tieši tā, kā tam jābūt.
GILJARDA GAĻA
Ir arī gaišā puse. Esat šeit iestrēdzis īstajā brīdī.
Notiek Denbrukas kultūras festivāls.
Jūs esat laimes luteklis!
Nedēļas nogalē abas ar māsu saēdāmies tur vietējo sieru.
Daudz labāks par tirgotajiem
smalkajos siera veikalos galvaspilsētā.
Māsa teica…
Vai jūs to redzējāt?
Ko tad?
LAIPNI LŪGTI DENBRUKĀ
Urā! Tu esi pamodies!
Cik reižu esmu lūdzis tā nedarīt?
Aizmirsām!
Mēs aizmirsām.
Nu saprotams.
Paskat! Aši šurp!
-Pagaidi! -Es jums līdzi!
Pamodies es zināšu
Ka būšu modies līdzās…
-Lilij? Ko tu… -Kuš!
Šķiet, tā ir spēle. Nekusties.
Kurš pirmais pakustēsies, tas zaudēs.
Viņš nespēlējas kopā ar mums.
Ko tad viņš dara?
Viņš ir miris.
Džordžs ir nomiris.
Ko? Ko nozīmē nomiris?
Tā nenotiek. Tā ir tikai grāmatās.
Vai tomēr notiek?
Cilvēki nomirst?
Vai viņš pārvērtīsies par mākoni?
Nē. Pārvēršas tikai aitas.
-Nomiris? -Nomiris?
Vai tā mēdz būt?
Laikam gan.
Tad jau arī aitas var nomirt?
Nē, Čiepa, mēs pārvēršamies mākoņos.
Džordžs nedrīkst nomirt!
Kas man dos zāles? Man ir bakas!
Kādas bakas?
Lūk, šīs.
Šausmas!
Vai jūs maz sapratāt, ko es teicu?
Džordža vairs nav.
Viņš nekad neatgriezīsies.
Džordžs taču ir mūsu gans. Ko lai mēs darām?
Tu esi visgudrākā pasaulē. Lilij, saki, ko darīt!
Ir tikai viens risinājums.
Mums Džordžs ir jāaizmirst.
Ko? Lilij, tas taču ir Džordžs. Mēs nevaram…
Ir pārāk sāpīgi viņu atcerēties. Es neizturēšu.
Taisnība. Aitas nav lemtas ciešanām.
Būs pareizi viņu aizmirst.
Pie "trīs".
Pag, nevajag…
Viens.
Nē, nevajag! Tas taču Džordžs!
Divi.
Jūs viņu neaizmirsīsiet.
Sebastjans.
Vai tiešām domājāt, ka ļaušu jums aizmirst manu ganu?
Viņš bija arī mūsu gans.
Visi viņu mīlējām.
Tomēr šīs sāpes nav izturamas.
Mēs nolemjam aizmirst.
Tikai ne Džordžu.
Jūs viņu atcerēsieties tāpēc, ka viņš jāceļ godā.
Jāceļ podā?
Tad nē jau. Viņš ir jāpiemin.
Ar kāju?
Jāpiemin ar cieņu. Tas ir mūsu pienākums.
Nedrīkst pieļaut ļaunuma uzvaru pār labo.
Stiprie nedrīkst apspiest vājos.
Un draugus nedrīkst aizmirst.
Džordžs man bija uzticams draugs.
Es palikšu viņam uzticīgs.
Es piekrītu. Džordžs pret mani allaž bija laipns.
Pret jums visiem.
Tālab jūs turēja tikai vilnai.
Kamdēļ tad vēl jātur aitas?
Nekam citam, tikai labai vilnai.
Jautājums!
Kāda jēga cilvēka dzīvei, ja tā var aprauties vienā mirklī?
Kam vajadzīgi cilvēki? Kas viņus radījis? Un mūs?
Kas iekšā kokam? Kur dienā mēness?
Un kāpēc nogalināja Džordžu?
Nogalināja? Ko ar to gribi teikt?
Viņa romānos mirušie vienmēr bija nogalināti.
Nē, Zora.
Tā ir izdoma, bet nu ir īstenība.
-Vai tiesa, Lilij? -Protams.
Nav iemesla uzskatīt, ka Džordžu…
Viņa naģene.
Es atbraucu parakstīt līgumu un atradu viņu šeit.
-Vai vēlaties teikt dažus vārdus? -Nē.
Keileb!
Ko te dara miesnieks?
Piecas.
Sešas.
Grib pievākt aitas.
Piecpadsmit.
Sešpadsmit.
-Lilij, kas tev padomā? -Varbūt nieki vien,
bet man visu laiku prātā ir Džordža naģene un lietusmētelis.
-Nav uzvilcis. -Tur tā lieta.
Viņš izgāja ārā negaisā. Kāpēc neuzvilka?
Ja nu vienīgi…
Pacel mani.
Ir nu gan…
Ko?
Žēl, nespēšu šo te aizmirst.
Vai tu ko redzi?
Es redzu visu un pat vairāk.
Atvainojiet!
Labrīt.
Piedodiet, joprojām esat pilsētā?
Remontēju auto. Kas viņš ir?
Viņu sauca Džordžs Hārdijs. Gans.
Kas atgadījās?
Acīmredzot infarkts.
Skandalozs raksts jums nesanāks.
Vai neko savādu neesat manījis?
Nē. Es visu apskatīju.
Ap furgonu.
Arī zem furgona.
Bet furgona iekšpusi?
Var jau uzmest aci.
Ar roku nevajadzētu.
-Ko tad? -Tur ir pirkstu nospiedumi.
Kā tad! Kriminālistika.
Jā.
Šķiet, viss ir kārtībā.
Pag, pag!
Cilvēku ir ķēris infarkts, bet viņš pieceļas un iziet laukā?
Varbūt infarkts ķēra laukā?
Nē, tas notika šeit.
Viņš apgāza krēslu.
Un viņš nebija viens.
Viņš nebija viens.
Iesim prom.
Viņam bija infarkts.
-Šķiet, tīšām ignorējat pierādījumus. -Ko, ko?
Uz ko jūs tēmējat?
-Baidos, ka tā ir slepkavība? -Vai baidāties?
Apžēliņ, es gribu slepkavības Denbrukā.
Pa vienai slepkavībai dienā. Nepiepildīts sapnis.
Klau, es zinu - reportiera karjerai vajadzīgs skandāls.
Tomēr piedodiet…
Džordžu Hārdiju nenogalināja.
Džordžu Hārdiju nogalināja.
Policists teica, ka slepkavība?
Nē, policists teica, ka infarkts. Taču viņš kļūdās.
Ak tā. Proti, slepkavības fakta nav,
bet ir kāda pārnadža minējumi.
Nu labi.
Ciemos bija kāds paziņa, jo Džordžs viņam piedāvāja iedzert.
Un viņam kļuva slikti.
Tā kā viesis neizsauca palīdzību, tas liecina par viņa vainu,
bet ārēju ievainojumu neesamība liecina par indi.
Zaļais traips uz delnas liecina par cīniņu zālē.
Slepkava aizbēga.
Džordžs nespēja pretoties indei un nomira.
Man viss skaidrs.
Policists ir pilnīga nulle, kā jau allaž detektīvstāstos.
Tāpēc kādam citam ir jāiejaucas un jāatklāj šis noziegums.
Kam?
Džordžs mūs baroja.
Džordžs mūs aprūpēja.
Džordžs mūs mīlēja.
Esam viņam pateicību parādā.
Varētu konkrētāk?
Mūsu gans tika nogalināts.
Un mēs šo noziegumu atklāsim.
-Par ko tu smejies? -Nudien burvīgi.
Vispirms jau jūs esat aitas!
Dzirdēji? Tu esi aita.
Kāpēc gan iedomājaties, ka jums pietiks prāta atklāt slepkavību?
Kā cilvēki sauc savus sugasbrāļus, kas nav spējīgi domāt?
Pīles!
Aitas!
Un tu, "visgudrākā aita pasaulē",
kur tu šajā pasaulē esi pabijusi?
Šeit? Un tur?
Lūdzu, ejiet atpakaļ pie siena, pienenēm un pusdienas snaudas.
Lai slepkavības izmeklē cilvēki.
Nu ko? Sāksim izpēti?
Meklējiet norādes. Pierādījumus neaiztieciet.
Un neēdiet nozieguma vietu!
Kas tas tāds?
Draugi! Es esmu iekšā norādē!
Esmu ķezā.
-Labi, par norādēm aizmirstam. -Klau, draugi!
Varbūt kāds no jums slepkavības naktī kaut ko redzējis?
Es redzēju.
Es redzēju tevi, Sebastjan.
-Tas bija Sebastjans! -Slepkava!
Jā, tas biju es.
Iespraucos pa šaurajām durvīm, apsēdos manu svaru neturošā krēslā
un tāpat vien nogalināju ganu.
Slepšus iepilinājis viņa glāzē indi
ar šo te nagu.
-Loģiski. -Kas notiek?
Es jautāju, vai kāds redzējis cilvēkus.
Es redzēju Džordža rēgu.
-Blēņas. -Nav vis.
No viņa ķermeņa pacēlās rēgs.
Tumsā es nevarēju to skaidri saskatīt,
taču tam bija Džordža smarža un…
Ziemas jērs, mums joki nav prātā.
Zvana? Zvanīja jau aizvakar.
Zvana, lai sapulcinātu pilsētas ļaudis.
-Džordža dēļ. -Kā tad!
Romānos cilvēkus allaž sapulcina, lai pavēstītu par slepkavību.
Un viņu vidū allaž ir slepkava.
Mums ir jāiet turp.
Jums būs drosme aiziet no mājām?
Neesat bijuši tālāk par pļavu.
Jūsu nagi ir mīdījuši tikai zāli.
Aiziet no mājām ir gaužām vienkārši.
Mēs nebaidāmies.
-Mapl, kas tas ir? -Laikam ceļš.
-No kā tas ir? -No zāles noteikti nav.
Lilij?
-Jā! -Vai jūs nāksiet?
Es tikai…
Ej tu pa priekšu!
Kāpēc tu kliedz?
Es tepat vien esmu.
Tomēr šķiet tik tālu.
Jums ir tikai jāpāriet ceļš.
Nē, es nevaru.
Tas nav iespējams.
Nav tava vaina.
Mēs esam tādi, kādi esam.
Varbūt pāriesim ceļu kopā?
Džordža dēļ.
Kopā.
-Gribu iet atpakaļ. -Es arī. Ejam tālāk.
Izdevās! Aizgājām no mājām!
Redzi? Aitas ir spējīgas.
Pareizāk sakot, spējīgas uz visu.
Ak vai, vai!
Atlikuši tikai trīs kilometri.
Nieks vien.
Cik kilometru bija šeit?
Atzīšos, tas ir iespaidīgi.
Slepkavību tu neatklāsi, toties esi izrāvusies plašajā pasaulē.
Skaidrs, ka es atklāšu slepkavību.
Līdz vakaram tikšu galā.
Džordžs ir mums lasījis desmitiem detektīvromānu.
Tajos noteikumi vienkārši.
Mapl?
Ko? Nujā. Pirmais.
Slepkava atgriežas nozieguma vietā.
-Otrais. -Policija vaino iebraucēju.
Šie necieš iebraucējus.
-Trešais. -Ierodas negaidīta persona, viss mainās.
-Ceturtais! -Upuris ir pati svarīgākā norāde.
Jā, patiešām vienkārši.
Tomēr tu redzēsi, ka īstenībā ir sarežģītāk nekā grāmatās.
Starp citu, laipni lūgti Denbrukā.
Kas tas ir?
Baznīca, kur dzīvo kāds, ko sauc par Dievu.
-Kas viņš ir? -Tur ir juceklis.
Dievs ir gans.
Var ganīt arī mūs?
Nē, jo viņš ir arī jērs.
-Ko? -Turklāt neredzams.
Miesa viņam ir no maizes. Un viņam patīk eglītes.
Patīk eglītes? Kā bebram?
Jā.
Tātad Dievs ir neredzams jērbebrs, taisīts no maizes?
Jā. Un svētdienās viņu ēd.
Nabaga Dievs.
Jā, vienas dienas komandējums,
bet laikam esmu uzgājis savu pirmo slepkavības lietu.
-Viss, jābeidz runāt. -Labdien.
Nāciet šurp. Te mūs neredzēs.
Redzēs, neredzēs. Kam tevi vajag?
-Saku simto reizi. Tu esi aita. -Kuš!
Denbrukas ļaudis!
Klīst runas, ka Džordža Hārdija nāve bijusi aizdomīga.
Taču es nekomentēšu indēšanu, iekams izmeklēšana…
Tātad Džordžu nogalināja?
Nu velns.
Vai indi noteicāt?
Vārdu sakot…
nāves cēlonis ir viela taksīns.
Tas atrodams īves ogās.
Vai tās aug šajā apkārtnē?
Lūk, tur.
Viņu nogalinājis kāds no mums?
Nē, nē.
Mieru! Tas noteikti bijis iebraucējs.
Kas tām lēcies?
Konstebls Derijs?
Konstebl Derij!
Jā.
Nujā… Es būšu tas konstebls.
Lidija Hārbotla. No "Hārbotla un Blūms".
Mēs sazvanījāmies. Nelaiķa Džordža Hārdija advokāte.
Jā. Un jūs, jaunkundz?
Rebeka Hempsteda.
Džordža meita.
Ierodas negaidīta persona, un viss mainās.
Jūsu numurs bija lapas beigās.
Tā es jūs atradu.
Detektīva nojauta.
Jūs neesat detektīvs.
Es zinu, bet…
Jūs tikai pamanījāt dokumentu uz galda nelielā furgonā.
Diez vai "nojauta"?
Nu…
Turklāt dokumentu pamanījāt, tikai otrreiz aizgājis uz furgonu.
Nujā.
Es atgriezos visu pamatīgi izpētīt.
Norobežoju ar policijas lenti. Tā ir ļoti lipīga.
Nav svarīgi. Dokumentu izlasījāt?
Kaut ar acīm pārskrējāt?
Nē, nav mans uzdevums.
Te nu jūs kļūdāties.
Pēcpusdienā es nolasīšu testamentu.
Te ir personu saraksts. Lūdzu nodrošināt viņu klātbūtni.
Mācītājs Hilkots, Keilebs Merovs…
Pierakstiet.
Mācītājs Hilkots, Keilebs Merovs, Beta Penoka,
Hems Giljards, jūs un Rebeka Hempsteda.
Esmu apmetusies viesu namā "Irbe".
Testamentu nolasīšu tieši pulksten piecos.
Pulksten piecos. 17.00.
Es jums teicu, ka Rebeka dzīvo Amerikā.
Te pēkšņi viņa ir Denbrukā.
Dienā, kad man pateicāt par viņas tēva nāvi.
Tātad viņa ieradusies jau viņa slepkavības vakarā.
Taču jūs to neņēmāt vērā?
Ņēmu gan.
Nē. Jā, protams, ņēmu vērā.
Jūsu pirmā slepkavība, vai tiesa?
Ko?
Jūsuprāt, nogalināju es?
Ak jā…
Proti, mana pirmā slepkavības lieta.
Nu tā ir jūsu atbildība, konstebl Derij.
-Tiksimies piecos. -Piecos, Hārbotlas jaunkundz.
Hārbotlas kundze.
Mums ir jātiek uz nolasīšanu.
Lūk, viesu nams "Irbe".
Šad tad es te ēdu puķes.
Es nekādi nesaprotu, kā mūsu klātbūtne var palīdzēt.
Romānos vienmēr ir testaments.
Testamentā minētos cilvēkus vienmēr tur aizdomās.
-Man ir jāredz sejas. -Kāpēc?
Cilvēki bieži melo, bet acis viņus nodod.
Tieši tā.
Mapl, mēs strādāsim te, bet tu pameklē kādu labāku logu.
Sapratu.
Sāksim?
Ko jūs zināt par savu īsto māti?
Viņš rakstīja, ka viņa mirusi, dzemdējot mani.
Viņš bijis ļoti jauns, nobijies un nabags.
Viņš mani atdeva adopcijai.
Ar baznīcas palīdzību.
Arī man ir jautājums.
Piedodiet.
Labdien vēlreiz. Es esmu izskaitļojis…
Nu, tā parēķināju.
Jūs nekādi nevarējāt šodien ierasties no Amerikas, jā?
Tātad jau vakar bijāt šajā valstī,
kad Džordžu nogalināja.
Es jūs neapsūdzu. Tomēr sakiet, vai man ir taisnība?
Jūs esat ļoti gudrs, detektīv.
Nē, es vēl neesmu detektīvs.
Tikai konstebls.
Taču ar detektīva nojautu.
Nu, es… Es…
atrados šajā valstī, bet Denbrukā šodien esmu pirmo reizi.
Precizējošs jautājums.
Vai jums ir draugs, kāds puisis?
-Cik nožēlojami! -Kāpēc? Standarta jautājums.
To šajā situācijā jautātu ikviens izmeklētājs.
Interesanti, ka pajautājāt. Es nupat esmu pašķīrusies.
O, ak tā?
-Vai tu redzi to pašu, ko es? -Meita…
Viņas seju rotā smaids.
Taču acīs ir bailes.
Pulksten cikos jūs vakar ielidojāt?
Ap septiņiem vakarā un…
Piedodiet.
-Tikai mieru. -Šodien vajadzēja tikties.
Es esmu satriekta.
-Ņemiet vēl. -Paldies.
Nu jau gana, paldies.
Logs, logs… Ja es būtu logs, kur es slēptos?
Dārzeņi.
Sveiki. Burvīgs burkāns! Ņam, ņam!
Vēl viņš rakstīja, ka man ir dvīņubrālis,
aizsūtīts uz Dienvidāfriku.
Nošķirts afrikāņu dvīnis. Ģeniāli.
Kas jūs būtu?
Eliots Metjūss. Gatavoju rakstu…
Nav svarīgi. Ārā!
Man kā žurnālistam…
Nav nekādu tiesību, jaunekli. Tur ir durvis.
-Labi. -Un nenoklausieties.
Es būšu prezidenta apartamentos.
Baudīšu greznību un komfortu.
Lilij!
Lilij! Sebastjan! Palīgā!
Van Vīrena kungs, te Lidija Hārbotla. Vai jūs mani dzirdat?
Jā, sakari teicami. Paldies.
Van Vīrena kungs ir Hārdija kunga dēls.
Dzīvo Dienvidāfrikā, tāpēc ir pievienojies telefonsarunā.
Tātad Hārdija kungs testamenta kopiju man atsūtīja pirms diviem mēnešiem.
Taču nav tas testaments, kuru es nolasīšu šodien.
Viņš bija sastādījis jaunu.
-Es to atradu. -Kuš!
Parakstīts trīs dienas pirms nāves.
Kā tad, vienmēr ir jauns testaments.
"Džordža Hārdija pēdējā griba un rīkojums.
Esmu jūs, septiņus, sapulcinājis,
jo ar katru no jums man ir vēl nenokārtoti rēķini.
Pret kādu no jums esmu bijis netaisns,
bet kāds no jums bijis netaisns pret mani.
Patlaban jūsu vidū šajā istabā
atrodas muļķis, sliktais gans,
pavasara jērs, ziemas jērs,
upuris…
un divi slepkavas."
Divi slepkavas?
Es tas sliktais gans.
-Kā lai to atšķetinu? -Zinām, kurš ir muļķis.
Man ir izcilas sugas franču aitas.
-Kas sacīts par upuri? -Viens no mums būs nākamais.
-Tim! -Mūsu vidū ir slepkava.
-Izmeklēsiet? Jūs pārstāvat likumu. -Mums jātiek skaidrībā.
Divi slepkavas?
Ziemas jērs.
-"Lūk, ko es jums novēlu." -Pag, pag!
"Lūk, ko es jums novēlu.
Sapratni, ka biju saskatījis jūsu patieso būtību.
Un vairums no jums to vien arī saņems."
Kā "to vien"? Nez ko tad es esmu te aizmirsis?
"Apsēdies un aizveries, Hem!"
Kas vēl nebūs!
Nē, tā rakstīts testamentā. "Apsēdies un aizveries, Hem!"
Šķiet, Džordžs arī tagad redz jums cauri.
Esi pieklājīgs.
-Atšujies. -Pats atšujies.
"Manam dēlam Pīteram van Vīrenam -
300 akru, kas patlaban iznomāti Keilebam Merovam."
O, dāsni!
"Manai meitai Rebekai Hempstedai -
piegulošos 300 akrus, kur atradās manas mājas.
Kā arī furgonu, klēti, tur esošo mantu un manas aitas."
Pirmajā testamentā Hārdija kungs pārējos aktīvus bija novēlējis
labdarībai, proti, Dzīvnieku aizsardzības biedrībai.
Turpretī jaunajā versijā tas skan šādi:
"Pārējos aktīvus es novēlu savai meitai Rebekai Hempstedai."
Nesapriecājieties. Viņš bija pliks kā baznīcas žurka.
Kā nu to ņem. Ir viens salūzis mēslu ārdītājs,
trīs iegādāti maisi ar mēslojumu… Noderīga manta.
Un noguldījums bankā - aptuveni 30 miljoni dolāru.
30 miljoni?
Lūk, arī motīvs.
Trīsdesmit miljoni? No kurienes?
Pirms diviem gadiem Džordžs Hārdijs izgudroja zāles
pret sērgu, tā sauktajām aitu bakām.
-Bakas? -Bakas.
Zilais šķidrums, ko viņš tur iemaisīja, bija zāles?
Viņš patentu pārdeva lielai agrofirmai par summu…
Trīsdesmit miljoni.
Par bakām.
-Tur kāds ir. -Tim.
Noskaidrojiet. Ejiet!
Ei, ei!
Viss labi, man nekas nekaiš.
Atkal viņš!
REBEKAI HEMPSTEDAI
Dzeniet ārā aunu! Prom!
Lilij, es atradu logu.
Lūk, tā. Malacis. Lieliski.
Bez gana aitas drīz kļūs par mežonēm.
Īpaši melnais auns.
Džordžs to nopirka gadatirgū. Ir tikpat kā savvaļas.
Tim, pagaidiet! Vai nāksiet klajā ar paziņojumu?
Nē, komentāru nav. Un uzrunājiet par konsteblu.
Kā ar versijām? Vai ir?
Jā, papilnam. Es visu kontrolēju.
Klau, man vajag materiālu, bet jums - arestu.
Vai tad negribat, lai jūs sāktu cienīt?
Klau, cilvēki mani ciena.
Atrisinājis šo lietu, būsiet varonis.
Apvienosim spēkus.
Es varu palīdzēt. Vakar, kad vilka prom manu auto,
ap deviņiem pie Džordža lauka redzēju spīdam lukturi.
Skaidrs. Tas sakrīt.
Mediķis teica: Džordžs nomiris laikā no 20.00 līdz 23.00.
Jūs taču nofotografējāt līķi? Es nepaspēju.
Es nobildēju visu, ko vien varēju. Nosūtīšu jums fotogrāfijas.
Nu, ko teiksiet, varoni konstebl?
Tad viņa lasa: muļķis, upuris, divi slepkavas…
-Manuprāt, vainīga kalpone. -Nekādas kalpones nav!
Bija romānā, bet pat tur bez vainas. Pietiek kalpoņu!
Īstas aitas.
Keilebs taču būs mūsu gans? Vai tiesa, Lilij?
Protams, tikai jāpagaida, kad tiks atrisināta šī lieta.
Jautājums: kāpēc vēl neesi atrisinājusi?
Romānos saprati vienā rāvienā.
Zinu, bet īstenībā ir nedaudz sarežģītāk nekā grāmatās.
Grāmata.
Iespējams, tajā ir atbilde.
Tikai jāiekļūst Džordža furgonā un…
Skatieties!
Vai tā ir Rebeka?
Ko viņa meklē?
Kā tevi sauc?
Vai tā ir Džordža meitiņa?
Smaržo kā viņš, bet nav līdzīga.
Laikam dzimusi ziemā.
Tāpēc Džordžs viņu padzina.
Kā tad, ziemas jērs! Viss skaidrs.
Vainīga Rebeka!
-Slepkava! -Mēs to nezinām.
-Es zināju! -Tas taču skaidri redzams.
Uzreiz teicu: Rebeka man nepatīk.
Es jau sākumā sapratu.
Sebastjan?
Lilij, tu pieminēji Džordža furgonu un kādu grāmatu.
Pēdējā Džordža lasītajā romānā bija rakstīts,
kā sašaurināt aizdomās turēto loku. Grāmata jāatrod un jāaiznes policistam.
Ja paveiksies, viņš izlasīs un kaut ko sapratīs.
-Vai drīkstu aiznest? -Nē, Zora.
Es gribu būt detektīvs! Atļauj!
Nu labi, atrodi grāmatu, kuru Džordžs bija sācis mums lasīt.
Nodaļu par līdzekli, motīvu un izdevību.
Jautājums! Kas ir nodaļa?
Nav svarīgi. Grāmatai uz vāka ir vilciens.
-Jautājums! Kas ir vilciens? -Gara vagonu virkne.
-Jautājums. Kas ir… -Pag, Vilnaci, ko tu dari?
Mana izcilā oža atradīs grāmatu vienā acumirklī.
Atradu tomātus. Cienājieties!
-Saņemies, Vilnaci! Uz tevi paļaujas. -Ne pārāk.
Vai šī ir pēdējā grāmata, kurai pieskāries Džordžs?
Nē, tas ir burkāns.
-Furgons pagalam. -Vēlāk būs jāpaņem.
Ahā!
101 STULBS JOKS PAR AITĀM
Vai tev vajag šo grāmatu?
-Nē! -Skaidrs. Tad šo?
SLEPKAVĪBA UZ PĀRBRAUKTUVES
Tieši tā! Vilnaci, tu esi to atradis!
Saprotams. Lilij, tā esi tu, kas runā?
Starp citu, es esmu izcils izmeklētājs.
Pierādījumu foto
No: Eliots Metjūss
Sveiks, Tim Foto, ko es sabildēju.
POLICIJAS IECIRKNIS
SLEPKAVĪBA UZ PĀRBRAUKTUVES
Šeit ir skaisti.
Taču vientulīgi.
Es grāmatu aiznesu policistam, lai palīdzētu atklāt noziegumu.
Kas ir gadatirgus?
Nekas. Ej pie sava ganāmpulka.
Pie mūsu ganāmpulka.
Mūzika.
Gadatirgus ir mūzika.
Un karuseļi.
Katru dienu nāca bērni, viņi mani glaudīja un baroja.
Tas bija brīnišķīgi.
Taču vēlāk es izaugu liels.
Kad iestājās nakts,
gadatirgus vīri mani savāca un veda uz telti.
Un teltī bija suns.
Mani piespieda cīnīties.
Cīnīties līdz asinīm.
Tad kādu reizi…
viņš mani ieraudzīja.
Viņš tiem samaksāja un…
aizveda mani līdzi.
Vārdu sakot, lūk, kas ir gadatirgus.
Kā gan tu nonāci tik briesmīgā vietā?
Kāpēc nedzīvoji ganāmpulkā?
Biju domājis, ka dižā detektīve Lilija jau būs sapratusi iemeslu.
Tu biji ziemas…
Agri vai vēlu ziemas jērs grib iet prom.
Te nu viņš ir! Jā!
Ceru, ka esat izsalcis, Tim? Vai tiesa?
Vai viss ir labi?
Tiklīdz šajā lietā notiek kas interesants,
tās ir klāt, kā likts.
Jūs esat pārstrādājies.
Tomēr nekur neesat ticis, Tim!
Jūsu secinājums ir pārsteidzīgs.
"Kas nogalinājis Džordžu?"
Testamentā minēti pieci aizdomīgie.
Slepkavam bija vajadzīgas trīs lietas.
Līdzeklis, motīvs, izdevība.
Izdevās! Viņš ir izlasījis grāmatu.
Izskatīsim pēc kārtas.
Līdzeklis. Īves ogās atrodamais taksīns.
Īves aug visapkārt baznīcai.
Līdzeklis bija visiem.
Motīvs. Kamdēļ jānogalina Džordžs?
Rebekai ir skaidrs motīvs.
Iemesls varētu būt arī citiem. Ko viņi slēpj?
Izdevība. Kuram no viņiem ir alibi?
Līdzeklis, motīvs, izdevība.
Tas, kuram būs visi trīs, tad arī ir Denbrukas indētājs.
Tim, tiešām iespaidīgi.
Jā, kaut kā…
naktī iešāvās prātā.
Labs ir, ķeramies klāt.
Hems.
Kas Džordža testamentā esat jūs?
Pieņemsim, ka slepkava.
Viņš bija veģetārietis.
Sievietei piedodams, bet vīrietim…
Nemūžam.
Beta.
Džordža vēstule Rebekai. Kur jūs to ņēmāt?
Varbūt pasts pirmo reizi vēsturē tika pieļāvis kļūdu.
Dienu pirms Džordža slepkavības teicāt,
ka būtu gatava viņu nosist.
Es neesmu slepkava, esmu upuris. Vairs ne vārda! Es zinu savas tiesības.
Keilebs.
Torīt, kad Džordžu atrada, gribējāt kopā ar viņu ko parakstīt.
Jā, viņš bija uzteicis nomu.
Aizvedu viņam izskatīt jaunu līgumu.
Taču nokavēju.
Pag, Džordžs lauza nomas līgumu. Bet kāpēc?
Testamentu noklausījāties. Esmu tas sliktais gans.
Hilkots.
Džordžs baznīcā nerādījās.
Pēkšņi ierodas dienu pirms nāves
un ziedo apaļu summiņu.
Kamdēļ?
-Kāpēc es vienmēr esmu apakšā? -Kuš!
Reiz Džordžs ienāca pastāstīt,
ka baznīca nodarbojusies ar viņa bērnu adopciju.
Tiklīdz viņš nostājies uz kājām, tā sācis viņus meklēt.
Baznīca viņu adresi neizpauda.
Strikta konfidencialitātes politika.
Viņš jautāja, kas vajadzīgs, lai es…
šo informāciju sagādātu.
Ja bīskaps uzzinātu, mani ekskomunicētu.
-Ai! -Proti, atlaistu.
Taču es naudu neņēmu sev. Baznīcai ir nepieciešams remonts.
Džordžs atnāca spiedīgā brīdī, un es to izmantoju.
Ne jau Keilebs ir sliktais gans.
Tas esmu es.
Un Rebeka.
Hempstedas jaunkundz!
Vai Denbrukas kultūras festivāls patīk?
Jā, pat ļoti.
Pāris jautājumu.
Kur jūs bijāt laikā no 20.00 līdz 23.00 slepkavības vakarā?
Viesnīcā pie lidostas.
Ievācos un skatījos televīziju.
Nenāca miegs pārlidojuma dēļ.
Ko tad skatījāties?
Diennakts ziņu kanālu.
-Diennakts ziņu kanālu. -Diennakts ziņu kanālu.
Ar to pagaidām pietiek.
-Jauku dienu, Hempstedas jaunkundz. -Jums arī. Atā.
Pareizāk sakot, Krampsa?
Čestitija Krampsa. Jūsu īstais vārds, vai ne?
Vai jūs negribētu mainīt vārdu, ja jūs sauktu par Čestitiju Krampsu?
Var jau būt. Taču es ievācu par jums ziņas.
Noskaidroju - jums bijušas attiecības ar noziedznieku,
kas tiesāts par krāpšanu.
Bija pat kopīgs bankas konts.
Visiem ir bijušas neveiksmīgas attiecības.
Es neko nezināju. Pagājuši jau trīs gadi.
Skaidrs. Tātad pašķīrāties sen?
-Viltus vārds. -Likumsakarība.
Redzama likumsakarība.
Nu tad sakiet, vai pie baznīcas gājāt klāt īvēm?
Nē, ne reizi.
Vēl pajautāšu par Džordža fermu.
Vai esat tur bijusi?
Nekad.
Keilebs nomāja pļavu. Savukārt Beta teica…
Kāpēc Rebeka melo? Un kas ir veģetārietis?
Kā tas ir saistīts?
Domā, dumjā aita, domā!
Kas tur ko domāt, Lilij? Vainīga ir meita.
-Deru, ka Rebeka! -Viņai taisnība.
-Nē, nav viņa! -Palaidiet!
Jūs viņu nepazīstat, viņa ir laba.
Viņa smaržo tāpat kā Džordžs, un Džordžs mani mīlēja.
Mīlēja tevi? Ziemas jērus neviens nemīl.
Viens ziemas jērs piesedz otru. Nav nekāds brīnums.
Pag! Ko tu teici?
Es teicu, ka Džordžs mani mīlēja.
Nē, pirms tam.
Teici, ka Rebeka smaržo kā Džordžs.
Kāds to jau bija teicis.
Tomēr tas bija savādi.
Kurš?
Tu.
Ko, es? Acumirkli, kā gan es?
-Vainīga ir Pūka! -Slepkava!
Nē. Tomēr viņa kaut ko slēpa.
Vai tiesa, Pūka?
Vakar tu teici, ka Rebeka smaržo kā Džordžs.
Taču viņa atradās tik tālu, ka tu viņas smaržu nevarēji sajust.
Ja nu vienīgi Rebeka te jau ir bijusi.
Nu bet tā ir tik skaista!
Kas ir skaista?
Tā lietiņa bez gala.
Vai redzat?
Tik skaista. Un tai nekur nav gala.
Es uz to skatījos un gāju riņķiem vien, riņķiem vien.
-Riņķiem vien. -Pūka!
Kur tu to ņēmi?
Rebeka tovakar bija šeit. Tovakar, kad nogalināja Džordžu.
Es pamodos, sagribējās ēst. Aizgāju uz pļavu, un tur bija viņa.
Ieraudzīja mani un teica:
"Cik burvīga!" Es patiešām esmu visskaistākā.
Viņa mani noglāstīja,
un tā lietiņa nokrita.
Tā nu es nolēmu to paturēt.
Tātad tu piesavinājies lietu.
Aitām lietas nepieder.
Es zinu, bet…
tā ir bezgalīga.
Tātad ir pierādīts.
-Vainīga ir Rebeka. -Slepkava!
Šis metāla gabaliņš neko nepierāda.
Pierāda gan. Tā ir liecība.
Liecība? Par ko tad tā liecina?
Viņa policistam teica, ka nav šeit bijusi.
Patiesībā bija šeit vakar un Džordža slepkavības vakarā.
Viņa ir mele, krāpniece un ziemas…
Kas īsti viņa ir? Saki.
Jums viņa uzreiz neiepatikās.
Jums visām!
Un kāpēc?
Tāpēc, ka viņai gadījās piedzimt ziemā.
Vissmagākais noziegums.
Vai neesi dzirdējis? Tu nevienam neesi vajadzīgs.
Tu neko neesi pelnījis!
Lūk, ko ziemas jērs dzird diendienā
un galu galā sāk tam ticēt arī pats.
-Sebastjan… -Viņa nav vainīga.
-Kā gan tu zini? -Es to ieraudzīju viņas acīs.
Tas ir acīmredzams.
Tikai jums ne.
Nē. Ne jau kaut kādam aitu baram.
Mēs esam tavs aitu bars.
Es jau tev teicu. Man nav bara.
Nekad nav bijis.
Lilij.
Ko mēs iesāksim ar lietiņu bez gala?
Nu protams! Šoferis!
Kas ir?
Ei!
Atdod! Ei!
Stāvi! Met nost cepuri!
Stāvi! Es pavēlu!
Paldies. Paldies par to.
Paldies visām.
Šķiet, jums kaut kas pazudis.
Tieši tāda kā jūsu pārējās.
-Būs noslīdējusi. Paldies. -Es to atradu Džordža fermā.
Tajā, kur jūs nekad neesat bijusi.
Man ir orderis kratīšanai jūsu numurā.
-Ko jūs meklējat? -Es nezinu.
-Neesat gājusi klāt īvēm? -Es zināju.
Es… Goda vārds, nē.
Es ne… Tim, lūdzu, ticiet man.
Konstebls Derijs.
Konstebl Derij, es zvēru.
Es neesmu nogalinājusi tēvu.
Rebeka Hempsteda, esat arestēta par Džordža Hārdija slepkavību.
Nopratināšana.
Čestitija Krampsa. Zināma arī kā Rebeka Hempsteda.
Krampsas jaunkundz, vai jūs tiešām atsakāties no advokāta?
Jā, tāds nav vajadzīgs. Esmu gatava visu izstāstīt.
Nu tad ķersimies klāt.
Vai jūs bijāt Džordža Hārdija fermā viņa slepkavības dienā?
Jā.
Skaidrs. Tātad smaidiņi un "jūs esat ļoti gudrs, detektīv"
bija tikai teātris, vai tā?
Jūs pagaidām neesat bildusi ne vārda patiesības.
Vēstules. Par tām bija patiesība.
Viņš rakstīja, ka mani meklējis vairāk nekā 20 gadu.
Viņa dzīve pamazām sakārtojās. Viņš pat atsūtīja testamenta kopiju.
To, kurā jums pienākas 30 miljoni, vai to, kurā šķūnis ar aitām?
Nē, to, kurā nebija minēta nauda.
Viņš rakstīja, ka grib mani satikt.
Nu labi.
Jūs ielidojat,
pēc tam braucat uz viņa fermu - viņa slepkavības vakarā.
Kas bija pēc tam?
-Mēs runājāmies. -Par ko?
Par aitām. Mēs runājām par aitām.
Par to vārdiem.
Viņš teica, ka visām aitām ir vajadzīgs vārds.
Vārdus viņš piemeklēja, skatīdamies tām acīs.
Un gribēja kādudien atstāt tās man.
Viņš izvēlējās mani.
Paklau, es neesmu muļķe.
Slepkavības vakarā es biju pie viņa.
Jauns testaments, vājprāta nauda un mana tumšā pagātne.
Es biju spiesta melot.
Jums ir jānotic.
"Es meloju, tāpēc ticiet man."
Vai tā?
No rīta jūs nogādās apgabaltiesā,
kur oficiāli apsūdzēs Džordža Hārdija slepkavībā.
Tātad tomēr viņa.
Nauda atmodina visu zemisko.
Acīmredzot Džordžs Hārdijs bija izvēlējies nepareizo jēru.
Starp citu, van Vīrens piekritis pārdot zemi un aitas Keilebam Merovam.
Tā ka rīt pēcpusdienā noformēsim visus dokumentus.
Labi.
Es nepratu jūs novērtēt, konstebl. Tik tiešām.
Jūs nekādā gadījumā neesat muļķis.
Apsveicu.
Lilij?
Ko tu dari laukā? Viss kārtībā?
Jā, viss lieliski. Jūtos laimīga.
Rebeka arestēta. Rīt Keilebs kļūs par mūsu ganu.
Burvīgi!
Viņa, protams, neatzīstas, bet taisnība ir man, nevis Sebastjanam.
Rebeka taču ir vainīga, vai ne?
-Protams. -Paldies.
Tāpēc ka tā teici tu.
Ko?
Tu vienmēr uzmini romāna beigas.
Es tev uzticos.
Tie jau tikai stāsti.
Te ir dzīvs cilvēks. Ja nu…
Lilij, skaties!
Aiz tā žoga sākas Keileba pļava.
Iesim iepazīties ar viņa ganāmpulku?
Mēs nekad neesam gājuši uz Keileba pļavu.
Nu, iepriekš mēs arī ceļus nebijām pārgājuši.
Ejam!
Mēs esam tikpat kā mākonī.
Ja nu esam apmaldījušies?
Diez vai.
A-ū!
Sveiki!
Mani sauc Lilija.
Un tas ir Mapls.
Mēs esam no pļavas otras puses.
Keilebs būs arī mūsu gans.
Ko?
Bēdziet.
Ko? Bet es ne…
Var jau būt nevajadzēja nākt šurp.
-Iesim mājās. -Aha, labi.
Bet uz kuru pusi ir mājas?
Šķiet, tur.
Skat! Tur deg gaisma.
Droši vien tur ir Keileba klēts.
Te būsim drošībā.
Nemaz neizskatās pēc klēts.
-Varbūt labāk… -Pag!
Kas tas?
Lilij, nevajag. Iesim prom.
DENBRUKAS GAĻA
Kāpēc aitas ir sagrieztas?
Ko ar tām šeit dara?
Keilebs?
Viņš… viņš…
Ai, sveiki, sunīši!
Kas tiem lēcies?
Mēs nedrīkstējām nākt šurp.
Skrienam!
-Ātrāk, Lilij! -Nevaru! Es neaizskriešu!
Sebastjans.
Nē!
Sebastjan, priecājos tevi redzēt. Es jau domāju, ka mums…
Sebastjan.
Sebastjan, celies.
Lilij.
Es… es nespēju.
Kāpēc? Es nesaprotu.
Lilij. Viņš mirst.
Ko?
Nē, aitas nemirst. Tās pārvēršas par mākoņiem.
Nu saņemies, Sebastjan. Pārvērties par mākoni.
Nav manos spēkos.
Tev nevajadzēja atgriezties.
Nu kāpēc tu atgriezies?
Es citādi nevarēju.
Jūs esat mans ganāmpulks.
Es viņu redzu.
Es redzu Džordžu.
Nē.
Tas ir Keilebs. Jāiet prom.
Celies, Lilij!
Mostieties! Tūlīt mostieties!
-Augšā! -Augšā!
Sekojiet man!
-Sekojiet viņai! -Ātrāk!
Visi sekojiet viņai!
Stāt!
Kā tad tā? Mums tūlīt pat jābēg prom.
Jābēg? Kādā sakarā?
Sebastjans ir miris.
Tu taču teici: mēs pārvēršamies par mākoņiem.
Es kļūdījos. Mēs nomirstam.
Es redzēju nomirstam Sebastjanu.
Ja mēs šodien neaizbēgsim, mūs visus gaida nāve.
Keilebs aitas pārstrādā pārtikā.
Klusē! Nestāsti tādas šausmas!
Es tūlīt pat visu aizmirsīšu.
-Nē, nedrīkst. -Kāpēc?
Kāpēc jāatceras tāds murgs?
Tāpēc, ka tas bija!
Ja es neatceros, tātad nebija.
-Viens. Divi. -Paga!
Ronij, Redžij. Lūdzu, esiet drosmīgi.
Trīs!
O, sveika, Lilij!
Jautājums.
Ko mēs te darām?
Muļķīga iedoma. Ejam uz pļavu!
Ejam uz pļavu.
Nē, nevajag! Lūdzu, nē!
Sebastjanam par mums bija taisnība.
Mēs esam tikai dumjas, bailīgas aitas.
Šonakt nebija pirmā reize, kad esmu redzējusi aitas nāvi.
-Vai taisnība? -Taisnība.
Un cik reižu aizmirsu?
Nevaru saskaitīt.
Tu šo nastu visu laiku nesi viens pats?
Jā. Es atceros visu slikto.
Taču atceros arī visu labo.
Es atceros mammas seju.
Atceros vecos draugus un viņu mīlestību.
Arī tu atcerēsies Sebastjanu.
Tas sāp. Atmiņas sāpina.
Es zinu.
Taču aizmirsusi neizglābsi pārējās, un Sebastjana nāve būs bijusi veltīga.
Rīt Keilebs atnāks tev pakaļ
un tu sekosi jaunajam ganam
līdz ar pārējām dumiķēm gļēvajām aitām.
Un mēs visi mirsim.
Žēl, ka tā. Lilij, patiešām.
Tomēr tikai atmiņa pasargā mūsu mīļos no nelaimēm.
Piedod, Sebastjan.
Es esmu vājāka nekā tu.
Viens. Divi.
Var jau būt, tu esi visgudrākā aita, taču Mapls ir visviedākais.
BROKLBENKAS TILTA NOSLĒPUMS
Arī es esmu zaudējis savus mīļos.
Es pazīstu šīs sāpes.
Tomēr ar laiku atmiņā paliek tikai labais.
Vai tu patiešām esi šeit?
Protams. Tu mani neesi aizmirsusi. Vai nu saproti, kā tas notiek?
Nujā, bet tas neko nemaina. Keilebs…
Keilebs manam ganāmpulkam nekaitēs, tāpēc ka tu to izglābsi.
Bet kā?
Tu jau zini, kā.
Ja tu noskaidrosi īsto vainīgo,
ganāmpulku dabūs Rebeka, jūs būsiet drošībā.
Ja nu es nezinu, kurš ir vainīgs?
Nopietni? Esmu jums lasījis desmitiem romānu.
Noteikumi ļoti vienkārši.
Noteikumi nepalīdzēja.
Policija zina - nav iebraucējs. Uz nozieguma vietu varēja aiziet ikviens.
Rebeka bija negaidītā persona un…
Un?
Upuris! Lūk, svarīgākais pavediens.
Zaļais traips uz delnas.
Un tik skaisti krāsoti!
-Bija izvēlējies nepareizo jēru. -Es redzēju Džordža rēgu.
Tas arī viss.
-Rebeka nav vainīga. -Lilij, pagaidi!
-Zinu, kurš. Ja pierādīšu… -Ko pierādīsi?
Tas nav zāles traips.
-Kā lai es… -Pagaidi!
Ja nu vienīgi…
Taču esmu par lielu, netikšu cauri.
Es visur tieku cauri.
Un es neko neesmu aizmirsis.
Bāz iekšā visu kājiņu.
Otru kājiņu bāz šajā.
Nu viss. Tagad iesim.
Lūk, tā. Lien iekšā.
Ļoti dīvaina pilsēta.
Tavuprāt, izdosies?
Es nezinu. Atliek vien gaidīt.
Ko Džordžs tev teica nāves rītā?
Es redzēju, ka viņš tev čukst ausī.
Viņš teica, ka ziemas jērs ir vislabākais jērs.
-Klau, Ronij. -Jā?
Vai tev mēdz būt sajūta, ka esi kaut ko aizmirsis?
Vai tu runā par to, ko Lilija vakar gribēja pateikt,
bet mēs nolēmām aizmirst, jo nobijāmies?
Nu, mēs nenobijāmies.
Taču jā, par to.
Ko lai darām, brāl?
Nav ne jausmas, taču tas ir svarīgi. Tāpēc kaut kas ir jādara!
Ģeniāli.
Iet tā lieta! Sit bungas ar nagiem!
Auni bliež ar ragiem!
Kas tad tas?
Naktī pa vēdlodziņu ielēca jēriņš.
Naktī pa vēdlodziņu ielēca jēriņš?
Tālāk vēl trakāk.
Vēl trakāk par jēriņu vēdlodziņā?
Esmu gandrīz pārliecināta,
ka jēriņu ārpusē izrīkoja aita.
Skaidrs.
Ko tas nozīmē?
Tas nozīmē…
Neko nenozīmē.
Neko. Tās taču ir aitas.
Aitas.
Parakstieties par pārvešanu, brauksim prom.
Labi.
-Neizdevās. -Dod viņam kādu brītiņu.
Konstebl Derij.
Paraksts.
PĀRVEŠANAS VEIDLAPA
Neparaksti.
ATBILDĪGĀ PARAKSTS
Pagaidiet!
Viņa nav vainīga.
Es zinu, kurš ir vainīgs un nogalinājis Džordžu Hārdiju.
Hārbotlas jaunkundze.
Nē, nē!
Izrādās, ka muļķis biju es. Tomēr nav par vēlu kļūt gudrākam.
Rebeka Hempsteda, ieradusies Denbrukā, kļuva par galveno aizdomās turēto.
Bija ticams motīvs, turklāt viņa meloja.
Slepkavības dienā bija Džordža fermā.
Tieši uz to paļāvās slepkava.
Slepkava visu izkārtoja tā, lai paliktu ārpus aizdomām.
Vienīgais cilvēks Džordža testamentā, kuram bija alibi.
Dzelžains alibi.
Lielisks ārzemju alibi.
-Jūs domājat… -Jā, Pīters van Vīrens.
No Dienvidāfrikas.
Rebeka, Džordžs jums nosūtīja testamenta kopiju.
Esmu pārliecināts, ka nosūtīja arī jūsu brālim.
Viņš visu izošņāja un noskaidroja, ka Džordžs ir ļoti bagāts.
Un nolēma dabūt 30 miljonus, pat ja nāktos nogalināt.
Tomēr bija pamatīgs kavēklis.
Motīvs!
-Es taisījos to pateikt. -Radās iespaids, ka vainojat mani.
Motīvs!
Ja nelaiķis kādam novēlējis bagātību, aizdomas krīt galvenokārt uz to cilvēku.
Ja nu viss novēlēts viņa māsai un māsu apsūdz slepkavībā…
-Mantojumu saņems tuvākais… -Radinieks!
Nu, lūdzu, neslāpējiet manu degsmi.
Piedodiet.
Tuvākais radinieks. Ir tikai viens jautājums.
Kur viņš slēpjas?
Kuru tad es meklēju?
To, kurš slēpjas visu acu priekšā.
To, kurš ir mainījis vārdu.
Piemēram, Čestitija Krampsa
kļuva par Rebeku Hempstedu.
-Bet Pīters van Vīrens… -Bet Pīters van Vīrens…
par Eliotu Metjūsu.
Džordža rēgs.
Man viss skaidrs.
Tim, kāpēc sevi apkaunojat?
Es neesmu no Dienvidāfrikas. Dzīvoju šeit un strādāju avīzē…
Es zinu.
Pieņemu, ka šeit dzīvojat krietni sen kā "Eliots Metjūss".
Nav tas labākais vārds.
Džordžs jums pastāstīja, ka pie viņa atbrauks Rebeka, vai tā?
Ideāla iespēja viņu iegāzt.
Jums bija vajadzīgs iegansts ierasties Denbrukā.
Teiksim, kultūras festivāls.
Jūsu plāns bija vienkāršs - vispirms…
uzkrītoši aizbraukt no Denbrukas.
Tad, pēc nelielas avārijas, atgriezties.
Tajā pašā vakarā, kad Rebeka jau bija aizgājusi,
padarīt savu ļauno darbu.
Nāc iekšā.
Pīter.
Priekā!
Jūs noindējāt tēvu.
Un slepus nolikāt jaunu testamentu.
Tēvs izrādījās sīkstāks, nekā domājāt.
Sākās cīniņš.
Galu galā jūs viņu pieveicāt.
Atlika parūpēties, lai apsūdz jūsu māsu.
Visu bijāt izplānojis.
Zinājāt - Hārbotla jums neļaus būt klāt testamenta nolasīšanā.
Van Vīrena kungs, te Lidija Hārbotla. Vai jūs mani dzirdat?
Jā, sakari teicami. Paldies.
Slepus nolikt īves ogas Rebekas numurā bija viegli.
Vecs viesu nams.
Vienkāršas slēdzenes.
Teju ideāli, Eliot!
Tomēr kaut ko palaidāt garām. Es to sapratu tikai tagad.
Jūs atstājāt pierādījumu.
Džordža delnas.
Viena bija zila, otra zaļa.
Par zilo skaidrs - viela, kas viņu padarīja bagātu.
Bet kā tur gadījās zaļā krāsa?
Un te nu mani draugi…
Starp citu, izcili detektīvi.
Uzvedināja uz kādu domu.
Zila un dzeltena.
Zila un dzeltena, sajauktas kopā, rada zaļu krāsu.
Kā zaļo traipu uz Džordža delnas.
Kā zaļo traipu uz zilās spilvendrānas viesnīcā.
Uz tās gulējāt naktī, kad bijāt noslepkavojis Džordžu.
Tovakar abas Džordža rokas zāles bija nokrāsojušas zilas.
Bet pēc tam viņš kādu saķēra aiz matiem.
To, kurš bija izmantojis lētu dzeltenu krāsu,
kas lietū notecēja
un nokrāsoja Džordža delnu zaļu.
To, kurš pirms ierašanās Denbrukā steigšus kļuva par blondīnu,
jo negribēja, lai kāds pamanītu
līdzību ar viņa māsu un tēvu.
Vai tiesa, Pīter?
Jā!
Nē.
Nē, tās ir nepierādāmas blēņas.
Tad jau jūs neiebildīsiet, ja es paņemšu šo te.
Protams, ne.
Nestrīdēšos. Es neesmu dabīgi blonds.
Vēl jāatzīstas, ka balinu zobus un skuju krūšu spalvas.
Simt punktu - veģetārietis.
Ja gribat apsūdzēt slepkavībā, jo esmu nokrāsojis matus,
līdz tiesai nenonāks.
Gluži otrādi, es iesūdzēšu jūs.
Jūs nesapratāt.
Man nevajag jūsu matu krāsu.
Vajag jūsu DNS.
Ja jūs esat Džordža Hārdija dēls,
tad esat Pīters van Vīrens
un tādējādi - īstais slepkava.
Iekrita.
Iekritāt.
Bravo, Tim.
Ei!
-Lilij! -Ronij! Redžij! Esat atnākuši.
Jā!
Kāpēc?
Ei! Stāvi!
Tāpēc, ka ir dibināts iemesls badīties.
-Paldies. -Beidzot!
-Mēs esam auni! -Nē.
Sprauni auni.
Jā!
Viņš bija miljonārs! Dzirdat? Miljonārs!
Es esmu viņa dēls. Viņa miljoni pienācās man.
Es gribu visas Denbrukas policijas vārdā
jums atvainoties.
Visas? Ir vēl kāds, izņemot jūs?
Nav.
Lūdzu, piedodiet.
Labi.
Paskat.
Vēdlodziņa jēriņš?
Viņš gan.
Vai jūs vēl uzkavēsieties?
Nupat esmu iznākusi no cietuma. Varbūt derētu padzīvot laukos.
Būšu ļoti priecīgs.
Redzēsim.
Rebeka.
Rebeka, es no visas sirds atvainojos.
Naudu nevajag.
Paldies.
Pagaidiet!
Piedodiet man.
Es pastnieka somā ieraudzīju aploksni.
Un… Saprotiet, es nezināju, ka jūs esat viņa meita.
Papīru ar rožu aromātu viņam nopirku es.
Nu, jūs jau nojaušat.
Jūs viņu mīlējāt?
Nu…
Vai viņš jūs mīlēja?
Viņš centās.
Taču Džordžs mīlēja jūsu mammu.
Viņa sirdī citai nebija vietas.
Visu laiku prātoju, kā viņa izskatījās.
Tagad redzu.
Žēl, es nepaspēju par viņu izvaicāt.
Pat viņas vārdu nezinu.
Lilija. Tā viņu sauca.
Protams, viltotais testaments nav spēkā.
Taču jūs mantosiet viņa zemi.
-Hempstedas jaunkundz. -Arī labi.
Piedodiet, traucējam.
Mēs ar Hemu iemēģinām jaunu biznesu.
-Mums ir bankas atbalsts. -Jā.
Mēs gribētu nopirkt jūsu tēva lauku un aitas.
-Divi slepkavas. -Ko, lūdzu?
Tēvs uzzināja, ka jūs kāvāt aitas uz viņa zemes.
Jūs esat tie divi slepkavas.
Esam divi biznesmeņi.
-Ar labu priekšlikumu. -Jā.
Vai maz zināt viņu vārdus?
-Ko? -Viņš visām deva vārdus.
Ganāmpulkā ir Lilija.
Un Mapls.
Lielo pūkaino sauc par Pūku. Viņa esot dīva.
Auns ar poniju uz pieres ir Vilnacis.
Manuprāt, mazliet par tiešu, taču iebildumu nav bijis.
-Hempstedas jaunkundz… -Hārdija.
Rebeka Hārdija.
-Lai ir tā. -Es ar vārdu maiņu nenodarbojos.
Piedodiet, Hārdijas jaunkundz. Vēlu veiksmi.
Atā.
Pagaidiet!
Ja es gribēšu vēl vairāk aitu, vai laba banka mani atbalstīs?
Lilij, kā tev izdevās visu saprast?
Vienkārši!
Viņa ir visgudrākā aita pasaulē!
Ak vai, iepriekš arī es tā domāju, tomēr tā nav.
Es kļūdījos, neieklausījos,
kad ziemas jērs pateica par Džordža rēgu, un pēc tam es…
Iesim, manas labās, iesim.
Kā tevi sauc? Brāļi un māsas ir?
Vai jau sen esat te? Man ir tūkstoš jautājumu.
-O! Atvainojiet. -Excusez-moi.
Kur ir jūsu sejas?
Šausmas! Tev ir bakas!
Arī man ir bakas!
Lilij.
HĀRDIJA AITKOPĪBAS ROKASGRĀMATA
"Pirmā nodaļa.
Plaši izplatīts uzskats,
ka no visiem mājdzīvniekiem aitas ir visdumjākās.
Tas ir tālu no patiesības.
Aitas ir ne vien saprātīgas, bet arī iedvesmo.
Jau sensenā dziesmiņā ir sacīts:
"Mazajai Grietiņai pazuda aitiņas. Viņa nezina, kur lai meklē.
Tās pašas ies uz mājām Ar naskām kājām,
Ļipas vien tirinās.""
Te ir skaisti.
Taču vientulīgi.
Džordžs.
Tāds būs tavs vārds.
Visām aitām ir vajadzīgs vārds.
Džordžs.
"Mīlīgu, pūkainu, baltu aitu bariņš.
Bieži vien domā, ka visas aitas ir vienādas.
Taču aitu barā ir dzīvnieki
ar atšķirīgām īpašībām un raksturu.
Ir sirsnīgas, draudzīgas un atturīgas.
Gudras un dumjas, biklas un izlēcējas."
-Kā tevi sauc? -Sveiks! Mani sauc Džordžs.
Sveiks, Džordž!
"Šiem rāmajiem kustoņiem ir vieta teju visās kultūrās.
Bieži sastopamas valodā un attēlos
kā mīlestības, nevainības un miera simbols.
Jo, tāpat kā cilvēki, augstāk par visu tās vērtē piederību.
Tās atļaujas mums piederēt.
Un tieši tāpat…
mēs piederam tām.
AITAS IZMEKLĒTĀJAS
Manuprāt, vainīga kalpone.
Izplatītājs: ACME Film