Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
TIL MINE KÆRE
HVIS DU FINDER DENNE TIDSKAPSEL, SÅ TRYK PÅ AFSPIL
Hej.
Jeg håber, du modtager den her.
Vi kommer aldrig til at mødes, for vi lever i forskellige tider.
Jeg kan ikke sende dig en gletsjer,
men jeg kan i det mindste sende dig det her.
Kapslen kunne have været fyldt med slanger fra Amazonas.
Kongeboaen på mine skuldre tilhører min yndlingsonkel, John.
15 år senere beder han mig hjælpe med at researche
den grønne anakondas parringsritualer i Venezuela.
Jeg ville have været her,
men planerne var i konflikt med mine egne parringsvaner.
DEN 24. DECEMBER 2006
Så jeg bliver i mit eget habitat her på Island
og skriver poesi og science fiction.
Andri Snær Magnasons bog "Historien om den blå planet"
har fået megen opmærksomhed.
Det er måske den mest politiske islandske roman, jeg har læst længe.
Hulda.
Derovre er gletsjertungen, se. Hov!
Derovre er gletsjeren.
Derovre!
Det første, jeg sender, er en historie, jeg fortalte mine egne børn.
Den handler om vores hjem.
Først var der tomrummet.
Så mødte ilden isen.
I kaosset opstod Auðhumla, en ko lavet af frost og sne.
Fra hendes krop kom der hundredvis af gletsjere,
der udskar bjerge og dale.
Fra hendes yvere løb fire floder, der nærede verden.
Hendes is skabte et hjem her i Island,
og Island blev et hjem for alle os.
Vi har levet med isen i 1.000 år.
Smil!
"Ísgland". Ísgland.
- Er det rigtigt? - Ja.
- Godt gået. - Isgland.
Men det var kun begyndelsen, og du får brug for mange historier.
Jeg kan fange nordlyset! Hold da op!
Se, de bevæger sig.
- Hold da op. De forsvandt. Hold da op! - De er herovre nu.
Jeg ved ikke, hvor gammel du er, når du får det her.
Jeg er 53 og taler til dig fra år 2026.
Og dette er, hvordan Island ser ud nu.
Jeg har aldrig set noget så smukt.
- Hvad synes I, piger? - Det er fantastisk.
Det er sådan en smuk vej.
- Andri, er du med os? - Ja.
Min kærlighed til dette sted kommer fra dem, der opfostrede mig.
Mine forældre... Og mine bedsteforældre.
Vi er en familie af første og sidste personer.
DEN 8. MARTS 2003
Bedstefar Jón var den sidste
i en 1.000 år lang linje, der blev født på denne gård.
Bedstemor Dísa var altid den første til at grine.
DEN 8. MARTS 2003
Og bedstemor Hulda... den første kvinde, der fløj i Island.
Bedstefar Árni... en af de første, der udforskede Islands gletsjere.
Men jeg blev den første, der sagde farvel til noget,
vi aldrig havde troet, vi kunne miste.
Tillykke med fødselsdagen
Nu er det 2019.
Den yngste af mine fire børn, Hulda, fylder 11.
Hold da op!
Og min sidste bedsteforælder, også kaldet Hulda, lever stadig.
Du lever op til høje forventninger, Hulda.
Vi er Hulda'er her.
Bedstemor Hulda havde været gift med min bedstefar Árni i 60 år.
Nu begynder de ting, de elsker højest i verden, at dø.
GODALANDS GLETSJER MÝRDALS GLETSJER
HOPFSJÖKULL (TEMPEL-GLETSJER)
VATNAJÖKULL (VATNA-GLETSJER)
OK
I 2014 blev Ok som den første gletsjer dræbt af klimaforandringer.
Nu skal den begraves til august.
Begravelsen er den første af sin slags i verden.
En begravelse for en gletsjer føles surrealistisk.
Som om min fornemmelse af hjem forsvinder.
Jeg havde altid samlet på mine bedsteforældres gletsjerhistorier.
Og nu ser jeg dem pludselig i et nyt lys.
Jeg har en trang til at samle dem alle
i den tro, at de kan blive nyttige i fremtiden.
Lad mig sende dig min favorit:
Hvordan mine bedsteforældre blev forelskede på isen.
Dette er deres optagelser.
Her er de på bryllupsrejse i 1956.
DEN 27. MARTS 2004
Og her er de i 2004, i 2010
og i 2017.
Fra en ung alder havde jeg lyst til at tage op i bjergene.
Om foråret begynder jeg underligt nok at kunne lugte en gletsjer.
- Hvad er en "gletsjerlugt"? - Jeg kan ikke beskrive det.
Det var noget særligt.
Der var bare denne duft, det var opløftende.
- Hvornår mødtes I? - Til et møde for bjergbestigere.
Jeg kunne omgående lide hende.
Jeg plejede at sige til min mor:
"Gid jeg var en dreng, så kunne jeg gøre dit og dat."
For at få flere eventyr.
Jeg var med på alt.
Árni siger: "Vi skal op til Vatnajökull."
Jeg siger: "Må jeg tage med?"
De lokale skiløbere syntes, jeg var skør at tage en kvinde med.
Det er latterligt.
Den største gletsjer er Vatnajökull.
Den dækker en tolvtedel af Island og er Europas største gletsjer.
Udflugter til Vatnajökull er et farligt forehavende
og kun for veludstyrede og erfarne bjergbestigere.
- Vi tilbragte en uge på gletsjeren. - Vi har ikke været adskilt siden.
Vi blev gift på en fredag
og tog tidligt afsted næste morgen på en tur på tre uger.
Derefter tog vi ofte op til Vatnajökull
med Islands glaciologiske selskab.
Det var begyndelsen på undersøgelsen.
Det er de samme målinger, de foretager i dag.
- Frøs du nogensinde? - Nej, aldrig.
Vi var nygifte!
Betragter du gletsjeren som dit andet hjem?
Ja.
Det er en anden verden at være på toppen af en gletsjer.
Alt er hvidt.
Det er uendeligt.
Hvor gammel er du nu?
- Jeg har glemt alt. - Du bliver 95, min Árni.
- 95? - Ja.
- Ja, hold styr på det for mig. - Ja, det gør jeg.
Fuldstændig.
Og det gør du altid.
Jeg ved ikke, hvordan jeg var kommet gennem livet,
hvis jeg ikke havde haft hende.
Du skal lære gletsjere at kende, som mine bedsteforældre gjorde.
Som jeg gør.
Sådan lyder en gletsjer.
Man kan ikke se det, men den bevæger sig.
Når sneen hober sig tilstrækkeligt op år efter år,
bliver isen tung og begynder at bevæge sig under sin egen vægt.
Den bevægelse definerer en gletsjer. Is, der er blevet levende.
En gletsjers liv udfolder sig i geologisk tid,
over århundreder og årtusinder i stedet for måneder og år.
Blå er farven på den ældede is.
Jo dybere blå, desto dybere tid.
Så længe der falder mere sne, end der smelter,
vil gletsjeren fortsætte med at flyde.
Denne cyklus bringer liv til landet.
Mine bedsteforældre troede, at gletsjerne altid ville være der.
Det troede jeg også.
Men så en dag i 2014 viste man det her i nyhederne.
OK
Ok-gletsjeren lå på et bjerg i det vestlige Island.
Den var altid kendt som Islands mindste gletsjer,
men den vil ikke længere blive betragtet som en gletsjer,
for glaciolog Oddur Sigurðsson er på vej op ad bjerget
for at udstede gletsjerens dødsattest.
Jeg beskrev dødsårsagen som ekstrem sommervarme.
Ok-gletsjeren var kun 700 år gammel, da den døde.
Det vil sige et spædbarn blandt gletsjere.
I år 1900 var den på omkring 15 kvadratkilometer.
Men i de sidste 15 år
skrumpede den hurtigere, end jeg troede, gletsjere kunne skrumpe.
Den er skrumpet utrolig hurtigt.
Den bevæger sig ikke mere, og derfor er det "død is".
Gad vide, om en gletsjers død vil virke lige så historisk for dig.
For mig var det her, at horisonten kollapsede.
Den fremtid, vi blev advaret om, er ikke længere fjern. Den er her.
Tiden rinder ud.
Første gang jeg fik det sådan, samlede jeg et kamera op.
Og uden at vide det begyndte jeg at lave denne tidskapsel til dig.
Det er 1997,
Min kæreste Magga har lige født vores første barn, Hlynur.
Det er Hlynurs første bad med sin mor.
Er det ikke smukt?
Samtidig fortæller min anden bedstefar Jón os, at han måske er døende.
Så vi skynder os hen til hans hus ved vandet.
Her har vi fire generationer på græsset.
Tronarvingerne.
Den ældste mand med sin ældste søn og hans ældste søn.
Den ældste af dem alle.
Se, hvor sej han er.
Jeg er ikke klar til at sige farvel.
Tidligere den sommer fik jeg et job i Rigsarkivet,
et sted, der opbevarer Islands ældste kilder.
Hvert arkiv er en portal, der sender mig til en anden tid.
Jeg rejser gennem Eddaerne til 1220,
da vores myter om guder og kosmos først blev transskriberet.
Landnámabók fører mig til 874, da de første mennesker bosatte sig i Island.
Nu er jeg i 1862, i et folkeeventyr om elvere.
Her har en elver lokket en hyrde ind i sit hjem inde i klipperne.
Så lander jeg i stuen hos en gammel kvinde, født i 1918.
Hun synger en af Islands ældste kunstformer.
Sangdigte kaldet "rímur", det islandske ord for rim.
Rímur føles som sådan en opdagelse, at jeg deler den på tv.
Jeg havde aldrig hørt noget lignende.
Men da jeg begyndte at lytte nøje til teksten, indeholdt den megen sorg.
Den handlede om de gamle skikkes sammenbrud.
Mens jeg lyttede til den konstante gentagelse og rytme,
blev jeg fortryllet af den.
Jeg spiller optagelserne for min søn, når han bliver urolig.
Han falder til ro, så snart melodierne spiller.
Denne gamle kvinde, der synger min søn i søvn,
genopliver en verden, jeg havde mistet... indtil nu.
Vi filmer ham nu, hvor han ikke kan noget.
Og når han begynder at tale og være sjov,
tager vi slet ingen billeder af ham, men jeg vil altid have det her.
Jeg var aldrig en rigtig nørd med et rigtigt kamera.
Men til bedstefar Jóns sidste sommer,
tog jeg bare det, der var, og trykkede på optag.
Andri, er der en zoomlinse på den?
Ja.
- Er du sikker? - Ja.
Når du ser tilbage på de sidste 50 år, hvad skiller sig så ud?
Hvad?
- Hvor sjovt det er at begå fejl. - Er det sjovt at begå fejl?
Det skiller sig ud.
- Skiller det sig ud? - Ja.
- Og det betaler sig aldrig at spare. - Gør det ikke?
- Nej. - Nej.
Jo mere jeg filmer, desto mere kan jeg holde fast i bedstefars ord.
Det er, som om optagelserne kan føre ham ind i fremtiden,
hvor jeg kan møde ham igen.
Det var den dejligste kærlighedserklæring,
jeg nogensinde har hørt fra en kvinde.
Virkelig?
Ingen islandsk kvinde har sagt noget så smukt.
- Hvad sagde hun? - Vil du vide det?
Det er en hemmelighed.
Det smukkeste frieri, jeg har hørt.
Det er en hemmelighed.
- Men vi bør sige det til Andri. - Nej!
Fra da af fortsatte jeg med at filme og optage alt, hvad jeg elsker.
Alt er tildækket af blomster.
Pétur Jónssons gymnastikshow.
Det er Bósi, han skal svømme. Vi nærmer os midnat.
Bedstemor! De spiller høvdingebold. Flødeskum.
Den smukke kage. Klokken er 23.00. Tid til støvlekast.
Bøffen er klar.
- Hej, Magga. - Hej.
- Hej, Hlynur. - Hej.
- Hvor gammel er du nu? - Fire.
- Hvor gammel er du, Hlynur? - Fem.
- Seks år. - Hej, Kristín Lovísa.
Bliver du seks måneder? Filippia, bliver du et år i dag?
- Elin Freyja, hvor gammel er du? - To år.
Nu er jeg tre.
- Er du blevet skør? - Jeg er et vildt barn!
DEN 16. MARTS 2005
- Jeg er kun et år. - Åh gud, den lille baby.
Magga, se, hvor ung du er nu. Kun 30 år gammel.
Åh, 31.
- Og hvor gammel er jeg? - Du er fem år!
DEN 1. MAJ 2004
DEN 12. NOVEMBER 2005
I vores familie var bedstefar Árni vores første arkivar.
DALIUR
Gennem hans arkiv kan jeg træde ind i hans minder.
Og så mange af hans minder fører mig til det sted, han elsker højest.
Du tog nogle særlige billeder på gletsjeren.
Ja, det gjorde jeg.
Da jeg var barn, viste bedstefar Árni lysbilleder
og fortalte os eventyr.
Hvert billede får Arnis hukommelse i gang.
Med dette billede husker han Huldas lykke,
mens isen og skyerne bliver til et.
Med dette husker han steder, der venter på at blive navngivet.
Gletsjeren spiller også hans hukommelse et puds.
"Sådan er det på en gletsjer," siger bedstefar Árni.
"Du tror, du har gået denne vej før,
men pludselig er der en sprække."
Og en gang imellem
kommer en dahlia fra hans have ind i billedet.
Med dette lysbillede taler Árni om en særlig slags fred.
Alle disse år senere forstår jeg, hvad freden betyder.
Hvad er dit første minde?
Jeg husker ret tydeligt, da min far døde.
- Hvor gammel var du, da han druknede? - 12 år gammel.
Det var naturligvis et stort chok.
Jeg mente, at dette minde skubbede ham væk fra havet og langt op ad bakke.
For Hulda var gletsjere også et sted at finde trøst.
Først var jeg forlovet med en anden og fik tvillinger med ham.
To dejlige piger.
Han studerede i USA.
Han fandt en amerikaner og slog bare op med mig.
Det var lidt af et chok.
Hun fandt styrke i himlen og i isen.
Bedstefar Árni sammenligner fotografering med gletsjere.
De registrerer også tidens gang.
Vores gletsjere indeholder et vulkanudbrud fra 1918...
...et andet fra 1983...
...et fra 2004...
...og 2011.
Bobler i isen indeholder gammel luft,
der fortæller historier om forgangne årstider.
Deres varme, deres kulde,
deres nedbør, deres pollen, deres forurening.
Mine bedsteforældre var nogle af de første til at røre ved dette arkiv.
Endnu en milepæl blev nået i forskningen i Vatnajökull.
De borede for at nå ned til iskernen.
Jeg var assistent. Der er jeg.
Det var fantastisk.
Endelig har man en iskerne, der indeholder værdifuld information
om tempererede gletsjeres indre struktur
og information om klimaforandringer på Island tilbage til år 1500.
Det var og er noget særligt.
Árni og Hulda fortalte mig, at det at holde en iskerne er
som at holde Jordens minder i hånden.
Smil!
Jeg laver en video.
Tillykke, mester!
Det er din fødselsdag i dag
Derfor synger vi en sang
Den samme dag
Du blev født
Tillykke med din heldige dag, Min heldige ven
Bedstefar Árni vil ikke kunne huske festen.
Når jeg siger, han fyldte år, siger han:
"Hvor sjovt. Hvor gammel er jeg nu?"
Min bedstefar, kan du huske bryllupsrejsen?
- Om jeg kan huske...? - Bryllupsrejsen oppe på Vatnajökull?
- Nej, det kan jeg ikke huske. - Det er okay, værsgo.
Han er blevet så glemsom.
Han siger, at det bare skete en dag, som en revne...
Han kunne ikke huske en eneste detalje.
I skal kysse!
I skal kysse.
Bedstemor!
Nu skan jeg bare blinke, så er der gået en måned.
Sådan!
Flot! Flot!
- Hvor længe øvede hun sig? - I 15 minutter.
Klokken er 19.00, og termometeret siger...
- 36. - 36?
- Termometeret i huset er oppe på 50. - Hvilket land er vi i?
Jeg troede, jeg havde mere tid.
Der er så meget, jeg vil spørge Árni om.
Og meget mere, jeg aldrig får at vide.
Under Vatnajökull ligger der en rastløs vulkanfamilie.
Vores uforudsigelige ø huser mange ukendte faktorer,
som når en vulkan går i udbrud og udløser en gletsjeroversvømmelse.
Vi ser vandet fra gletsjeren flyde ned ad skråningen.
En formidabel kraft.
Vi har altid kæmpet med elementerne her og tilpasset vores liv til dem.
Oversvømmelsen rev enorme isbjerge ud fra kanten af gletsjeren
og slæbte dem langt over sandet.
Man kan se, hvor lille menneskeheden er i forhold til alt det her.
Ærbødighed over for de kræfter
er indlejret i mine bedsteforældres historier.
Deres fortællinger afspejler et syn på verden, hvor naturen er i live.
Og fuld af gåder.
Før vi ændrede landskabet her, var der disse klipper.
Jeg så Skjulte Mennesker i gamle dage.
Vi så engang en Skjult Mand dukke op og så forsvinde.
- Forsvandt han? - Ja.
"Jeg er en elverkvinde," sagde hun.
"Nogle af os bor i klipper,
mens andre bor inde i sten."
Hun sagde: "Du kan aldrig helt se mig,
fordi det kræver så meget af min energi at vise mig for dig.
Men hvis jeg trækker mere energi til mig, kan jeg tale med dig.
Og endda påvirke dig."
Hvordan ser de nye bukser ud?
DEN 24. JUNI 2004
Flotte bukser.
- Jeg fik dem lagt op. - Ja.
De var for lange.
Jeg kan ikke modstå elverkvindens vilje.
Hun vil blive ved med at dukke op, indtil jeg giver op.
Hun beordrede mig for eksempel at gifte mig med Dísa.
Og det gjorde jeg.
DEN 24. JUNI 2004
Mange i mine bedsteforældres generation har den slags historier.
Hver bakke har en legende.
Hver flod, et folkeeventyr.
Hver gletsjer, en skjult verden.
Da jeg arbejdede i Rigsarkivet, fandt jeg denne optagelse.
En bonde fortæller en legende om en mytisk skov inde i isen.
For hundredvis af år siden
fandt de birketræer
ved kanten af gletsjeren.
Det er meget underligt.
Jeg forstår det ikke, men siger ikke, det er usandt.
I århundreder har folk ved foden af Vatnajökull
bemærket træstammer, der tør i isen.
Det er et sært syn i vores næsten træløse land
og startede rygter om en skov inde i gletsjeren.
Et sted, der skjuler lovløse og trolde, hvor tiden står stille.
Men legenden er sand.
Det er omkring år 900.
Vores første forfædre er lige ankommet og ser træer vokse her.
De kalder skoven Breiðamörk, Den brede skov.
I årenes løb
flyder en gletsjertunge ned ad bjerget og fryser træerne inde i tiden.
Det er 2026, og den tunge er her stadig...
nu kaldet Breiðamerkurjökull, Den brede skovgletsjer.
Et navn, der forbinder den levende is med selve grundlæggelsen af Island.
En glaciolog udtrykte bekymring over Islands gletsjere i de seneste årtier.
Han siger, at landet ikke vil have gletsjere om 200 år.
Så dårlige nyheder er uden fortilfælde i historien.
Og det overrasker os konstant, at de skrumper hurtigere og hurtigere.
Det samme fænomen sker på Antarktis, Grønland,
i Himalaya og alle områder med gletsjere.
Gletsjerne er 1.000 år gamle.
Det betyder, at vi mister fem års historie hvert år.
Jeg kæmper med en gletsjers død.
Og her er nyheden. De vil alle forsvinde.
Gletsjere forlader den geologiske tid.
Forandringer, der engang tog hundredvis, tusindvis,
selv millioner af år, finder nu sted i et enkelt menneskes levetid.
Bedstefar Árni har brugt sine dage på at fotografere blomster i sin have.
Det eneste, han kan huske, er, at han elsker Hulda.
Der er en hel kasse der.
Se.
Det var, da vi alle tog op til højlandet.
Ja.
Han har mistet balancen, så vi flytter ham til et plejehjem.
Til et besøg finder jeg ham foran fjernsynet.
Han spørger mig: "Hvorfor bevæger lysbillederne sig så hurtigt?"
Han begynder langsomt at hensygne.
Og så er han væk.
- Fortæl mig dit navn. - Árni Kjartansson.
- Hvornår blev du født? - Den 26. november 1922.
Og hvilken dag er det i dag?
Det er den 27.
marts 2004.
DEN 27. MARTS 2004
Vi indsamler kilder og biologiske prøver,
så du kan blive klonet i det 22. århundrede.
DEN 27. MARTS 2004
Jeg troede, mine optagelser var en måde at indfange hvert øjeblik.
DEN 27. MARTS 2004
Men i virkeligheden så jeg bare fortiden flimre bag glas
og registrerede tidens virkninger på kamerabånd.
DEN 27. MARTS 2004
Nu ser jeg det for det, det var.
At klamre sig til livet, mens det farer fremad.
Jeg prøver at forhindre alt det, jeg elskede, i at forsvinde.
Jeg ser impulsen til at holde fast overalt.
Dette er vandbiblioteket i det vestlige Island.
Det opbevarer smeltet is fra vores gletsjere.
Her er vand fra Þóris-gletsjeren.
Her er Snæfells-gletsjeren.
Og dette er Ok-gletsjeren, indsamlet lige før den døde.
Måske kan isen i form af vand stadig rejse i tiden.
Det er trods alt det samme vand.
Ligesom is rummer det minder.
Mister det dem som væske?
Jeg tænker ofte på den foruroligende stilhed i en gletsjers død.
Det er, som om en sommer bare kom og blev og blev.
Vil jeres have være lavet af vores gletsjere?
Jeres regn af vores have?
Jeres vand er mit vand.
Din tid er også min.
I min familie er bedstefar Jóns horisont hans bedstefars horisont.
Og hans bedstefars før det.
Her synger han "Drømmeland",
en ode til kystsletterne, hvor han skabte sit hjem.
Der er landet
I mine drømme
Jóns kærlighed til sit hjem er forbundet med måden, han taler om det.
Han kan transportere mig dertil med et enkelt ord.
Jeg tænker på et ord, han brugte: "Fuglabjarg."
Det islandske ord for "fugleklippe".
Det betyder også "en larmende forsamling".
Han beskrev mine forældres bryllup med det.
Det var et totalt fuglabjarg derinde. Man kunne ikke høre noget.
Men de fugleklipper, Jón kendte,
er ikke længere de fugleklipper, jeg kender.
Havfugle har svært ved at tilpasse sig klimaforandringer.
De seneste tal viser, at islandske lundebestande
er faldet med 70 procent siden 1995.
Biologer siger, at hovedårsagen er stigningen i havtemperaturen.
Vil dette ord for støj nu henvise til et stille sted for dig?
Måske bliver fuglabjarg et spøgelsesord.
Det vil fremkalde et minde om fugle, der ikke længere eksisterer.
Jeg spekulerer på navnet Island.
Om 200 år vil det så også fremmane et spøgelse at sige mit lands navn?
- Din far filmer dig. - Det ved jeg.
Hvorfor?
Det er noget særligt at se en 11-årig pige spise kage.
- Og is. - Og is.
Hvad siger du til det?
Kort efter Huldas fødselsdag i 2019,
bad man mig skrive noget til minde om den døde Ok-gletsjer
til dens kommende begravelse.
Ordene skulle stå på en kobberplakette på bjerget, hvor gletsjeren boede.
Det er en forfatters drøm og også en forfatters mareridt.
Du har fire linjer.
Hvordan kan du sige noget meningsfuldt?
Ja, og man skriver i kobber.
Så man har ikke en nem slet-knap, hvis man begår en fejl.
Det er som at lave en gravsten på en kirkegård.
Nogen læser den om 200, 300, 400, 500 år.
Kobber holder længere end sten, så måske om 6.000 år.
Jeg usikker på min indfaldsvinkel.
Engang skrev jeg om ødelæggelsen af et andet landskab.
Jeg bad islændinge om at stoppe byggeriet af en dæmning,
der ville kvæle en gletsjerflod.
Men jeg troede aldrig, at selve flodens kilde kunne dø.
Og denne gang ikke på grund af et lokalt energiselskab,
men på grund af verdens tørst efter magt.
Jeg har aldrig skrevet en mindetekst for en gletsjer. Det har ingen.
Hvordan siger man farvel til det, man ikke troede, man kunne miste?
Da bedstefar Árni døde, kunne jeg ikke holde op med at skrive hans nekrolog.
HVIS MAN TÆNKER PÅ BEDSTEFAR HAN GJORDE ALTING RIGTIGT
Jeg havde for mange ord.
HAN VAR EKSPEDITIONSLEDER PÅ DE FØRSTE TURE TIL GLETSJERNE
FOTOGRAF EKSPEDITIONSLEDER
HAN MISTEDE SIN FAR, DA HAN VAR 12 ÅR
Jeg har aldrig følt mig tættere på Árni. Og alligevel er han væk.
HAN VAR HELDIG AT MØDE SIN LIGEMAND I HULDA MIN BEDSTEMOR
DE DANSEDE HELE AFTENEN
HAN INVITEREDE HENDE PÅ EKSPEDITION TIL VATNAJÖKULL
DE VAR FANGET I EN VOLDSOM STORM I ET TOMANDSTELT I TRE DAGE
STEDET HEDDER BRUDEBUNGA, BRUDENS TINDE
BLOMSTERHAVEN OVERALT
Jeg kunne se, hvordan et farvel kunne lade hans minde leve videre.
Bedstefar Árni levede et langt liv, der var værd at hylde.
Men Ok-gletsjerens liv blev afbrudt af os.
Det er ikke noget at fejre.
Hvordan kan jeg udtrykke tabet på en måde, der når fremtiden?
Ok-gletsjerens død er ikke en enkelt begivenhed.
Den truer alt på livet i vores indbyrdes forbundne verden.
Vores strande.
Vores skove.
Vores årstider.
Vores kære.
Vores sprog.
Når der sker omvæltninger på denne skala,
føles det, som om kun som myter er store nok til at rumme dem.
I vores mytologi fødes verden i is,
men ender i havet via søuhyrerne.
Midgårdsormen...
JORMUNGANDR MIDGÅRDSORMEN
Han er havet og selve planeten.
EDDA.
I Eddaerne prøver Thor at besejre ormen.
Men netop som han dræber den, dræber slangen Thor.
Vandet stiger, og slangens gift inficerer havene.
Deres fælles død udløser alle gudernes død
og en total ødelæggelse af alt.
Hvordan kan jeg fortælle fremtiden om alt det, vi har mistet,
hvis fremtiden måske ikke eksisterer?
Se her. Lidt mere.
Nej... Lad den være!
Når lyset slukker, så start den. Nu kan du starte den.
Få bolden væk!
Ja, godt gået.
Og fremad!
Lad mig sende dig denne sang, en ríma, der kan transportere dig gennem tiden.
Dens rimmønster hjalp folk med at huske lange historier
før indspilningsteknologien fandtes.
Der var kvinder, der lærte mærkelige digte af deres bedstemødre,
der havde lært dem af deres bedstemødre.
Man kan mærke tiden skrumpe ind til ingenting,
når man ser den gennem disse gamle kvinder.
Rímur sender vores forfædres historier igennem århundreder.
Hvert vers er et kar, der holder fortiden i live.
Måske er generationshukommelse
det nærmeste, mennesker kommer på at opleve tidens dybde.
Tillykke med fødselsdagen
Hun har fødselsdag i dag
Hej, bedstemor.
- Hvordan var bryllupsrejsen? - Den var meget sjov og udfordrende.
Vi oplevede al slags vejr på gletsjeren.
Ja.
Vi var der i tre uger.
- Tre uger? - Ja, på gletsjeren.
Hold da op. Det er lang tid.
Det var sjovt.
Kan du bede hende regne for dig? Hvornår fylder hun 96?
Vil du finde ud af, hvornår du fylder 96?
Ja.
Vi glemte at tænde kameraet der. Lad os gøre det igen.
Andri!
- Skal jeg sige det? - Ja, du skal spørge.
Hvornår bliver du 96 år?
- 2104. - 104. Ja.
Ja.
Det bliver sjovt at se, hvad der er sket til den tid.
Ja.
2104
Set på den måde begynder en fremtid hinsides mit liv at blive tydeligere.
Det er et sted, hvor min egen datter måske er bedstemor,
og hvor mindet om min egen bedstemor kan leve videre.
Jeg kan røre tiden fra bedstemor Huldas fødsel tilbage i 1924
hele vejen frem til 2104, hvor vi måske kan nå dig.
Det er som et generationernes håndtryk.
Det var en af de sidste gange, jeg filmede med bedstemor Hulda.
Kort efter skulle hun også dø.
Der finder et generationsskifte sted i min familie.
Men en gang imellem kan jeg møde dem alle igen.
Jeg kan stadig gense, hvordan lyset skinner på bedstefar Jon her.
Og Árni.
Og Dísa.
Hej, bedstemor.
Da indså jeg, at det er det samme med mennesker som med blomster.
De visner og bliver til støvkugler
og spreder deres frø.
Men fra roden vokser der nyt liv op.
Jeg optog ikke meget fra deres begravelser, kun et par klip.
Men det er godt for mig at se hende sådan.
- Hvilken jakke har du på, Hlynur? - Bedstefars jakke.
- Ja, fint. - Sletternes jakke.
Afsted!
Du skal se, hvordan vores liv bevæger sig i rim.
Begravelser lever i solnedgange.
Fødselsdage i solopgange.
Bryllupper lever i medvæsner.
Vores sommervandringer lever i bække.
Høster på flodsletterne.
I al den tid har naturen bevaret optegnelser omkring os.
I disse cyklusser med tid og vand
føler jeg en direkte forbindelse til alle forfædre og alle efterkommere.
Men vores tid er ulig enhver anden tid før den.
Sangerne af svanesangene
Brydes ned af tiden
Den nye æra sletter
Vores rims fodspor
Den eneste måde at holde versene
På modersmålet i live
Er ved at putte dem i munden på børn
Hlynur.
Den ríma, der lullede min søn i søvn, er en elegi.
Et farvel til det liv, sangeren holdt af.
Hun opfordrer lytteren til at tage sig af det, der stadig er tilbage.
Sorgens ord rejste ind i en fremtid, der for hende
virkede lukket... men de nåede mig stadig.
Jeg fik æren af at skrive teksten på denne tavle.
Og det er sært for en forfatter at skrive med kobber,
noget, der vil overleve alt papir og tilmed leve længere end denne sten.
ET BREV TIL FREMTIDEN
Det peger indad og også ind i den dybe fremtid.
Folk kommer herop og kan se horisonten.
Men de vil også se på ordene, som findes på denne plakette.
Vi anerkender, at vi ved, hvad der sker.
Og vi ved, hvad der skal gøres,
men kun de, der læser ordene, vil vide,
om vi klarede den udfordring, man gav os.
ET BREV TIL FREMTIDEN
Ok var en islandsk gletsjer, der forsvandt.
I de næste 200 år følger alle vores gletsjere samme vej.
Vi anerkender, at vi ved, hvad der sker, og hvad der skal gøres.
Kun du ved, om vi gjorde det. August 2019, 415 ppm CO2
På det sted, hvor isen engang var,
kigger jeg over dalen til nabobjerget.
Et tykt stykke is, der indtil videre stadig er en gletsjer,
bevæger sig langsomt ned ad skråningen.
Hvad laver du?
- Den er ude af fokus. - Ja, meget ude af fokus.
Burde den ikke være i fokus? Den fokuserer ikke.
Før Hulda døde, blev mine børn kamerafolk.
Vi hjalp Hulda i haven mange eftermiddage.
Her kommer det.
Hvad mener du om tid?
- Tid? - Ja.
Tid går utrolig hurtigt.
Der er altid noget at lave.
Jeg føler mig aldrig alene.
Og ofte begynder jeg bare at tale.
Jeg føler, han sidder i stolen ved siden af mig.
Vi har haft et dejligt liv. Det er godt at have minderne.
Jeg kan lugte gletsjeren i april, og jeg glæder mig til det.
Men nu er det længe siden, jeg har været der.
Jeg ville være nødt til at flyve derop, tror jeg.
Jeg kan ikke sende dig en gletsjer,
men jeg kan i det mindste sende dig det her.
En portal til en tid, hvor gletsjere stadig lever.
Den holdes åben, så de fortsat kan gøre det.
Jeg ville ønske, jeg kunne vide, hvordan du modtog det.
Men det vil tiden vise.
Tekster af: Martin Speich