Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
RAKKAILLENI
JOS LÖYDÄTTE TÄMÄN AIKAKAPSELIN, PAINAKAA PLAYTA
Hei.
Toivottavasti kuulet tämän.
Emme tule tapaamaan, koska elämme eri aikoina.
En voi lähettää sinulle jäätikköä,
mutta voin sentään lähettää tämän.
Tämä kapseli olisi voinut olla täynnä Amazonin käärmeitä.
Hartioillani oleva kuningasboa kuuluu lempisedälleni Johnille.
15 vuotta myöhemmin hän kutsui minut tutkimaan
jättiläisanakondien parittelutapoja Venezuelaan.
Olisin ollut tässä,
mutta suunnitelma oli ristiriidassa omien parittelutapojeni kanssa.
Pysyin Islannissa omassa elinympäristössäni
ja kirjoitin runoja ja scifiä.
Andri Snær Magnasonin kirja Tarina sinisestä planeetasta
on kerännyt suuresti huomiota.
En ole aikoihin lukenut näin poliittista islantilaisromaantia.
Hulda. Katso, tuolla on jäätikkökieleke.
Hups!
Jäätikkö on tuolla.
Tuolla!
Ensimmäisenä lähetän sinulle tarinan, jota kerroin omille lapsilleni.
Se kertoo kodistamme.
Ensin oli tyhjyys.
Sitten tuli kohtasi jään.
Kaaoksesta nousi Auðhumla: kuurasta ja lumesta tehty lehmä.
Sen kehosta saivat alkunsa sadat jäätiköt.
Ne kaiversivat vuoria ja laaksoja.
Sen utareista virtasi neljä jokea, jotka ravitsivat maailmaa.
Sen jää löysi kodin Islannista,
ja Islannista tuli meidän kaikkien koti.
Olemme eläneet jään kanssa tuhannen vuoden ajan.
Hymyile!
- "Ísgland." Onko se oikein? - Kyllä.
- Hyvin tehty. - Islanti.
Se oli kuitenkin vasta alkua, ja tarvitset monia tarinoita.
Voin kuvata revontulia! Vau!
Katsokaa, ne liikkuvat.
- Vau. Ne katosivat. - Ne ovat nyt täällä.
En tiedä, miten vanha olet, kun kuuntelet tämän.
Olen 53-vuotias, ja puhun sinulle vuonna 2026.
Tältä Islanti näyttää nyt.
En ole ikinä nähnyt mitään yhtä kaunista.
- Mitä pidätte, tytöt? - Se on mahtava.
Tämä on kaunis tie.
- Andri, oletko puolellamme? - Olen.
Perin rakkauteni tätä paikkaa kohtaan niiltä, jotka kasvattivat minut.
Vanhemmiltani...
ja isovanhemmiltani.
Olemme ensimmäisten ja viimeisten suku.
Isoisä Jón oli tuhatvuotisen suvun viimeinen, joka syntyi tällä tilalla.
Isoäiti Dísa nauroi aina ensimmäisenä.
Isoäiti Hulda oli ensimmäinen nainen, joka lensi Islannissa.
Isoisä Árni oli yksi ensimmäisistä Islannin jäätiköiden tutkijoista.
Minusta tuli ensimmäinen, joka hyvästelee jotain,
mitä emme uskoneet voivamme menettää.
Paljon onnea vaan
Eletään vuotta 2019.
Neljästä lapsestani nuorimmainen eli Hulda täyttää 11.
Vau.
Viimeinen isovanhempani, joka on myös Hulda, on yhä elossa.
Täytät korkeat odotukset, Hulda.
Tässä me Huldat olemme.
Hulda-mummo oli ollut naimisissa isoisäni Árnin kanssa 60 vuotta.
Nyt heille rakkaimmat asiat alkavat kuolla.
MÝRDALSJÖKULL (SUOLAAKSON JÄÄTIKKÖ)
HOFSJÖKULL (TEMPPELIJÄÄTIKKÖ)
VATNAJÖKULL (VATNA-JÄÄTIKKÖ)
OKJÖKULL
Vuonna 2014 Okjökullista tuli ensimmäinen jäätikkö,
joka kuoli ilmastonmuutokseen.
Sen muistoksi pidetään elokuussa hautajaiset.
Hautajaiset ovat ensimmäiset laatuaan maailmassa.
Jäätikön hautajaiset tuntuvat epätodellisilta.
On kuin kodin tuntu katoaisi.
Olen kerännyt koko ikäni isovanhempieni tarinoita jäätiköistä.
Yhtäkkiä näen ne uudessa valossa.
Haluan koota ne kaikki siltä varalta, että niistä on hyötyä tulevaisuudessa.
Jaan kanssasi suosikkini: sen, kun isovanhempani rakastuivat jäällä.
He ovat kuvanneet tämän.
Tässä he ovat häämatkalla vuonna 1956.
Tässä he ovat vuosina 2004, 2010...
ja 2017.
Halusin vuorille pienestä pitäen.
Outoa kyllä alan keväisin haistaa jäätikön tuoksun.
Mikä on "jäätikön tuoksu"?
- En osaa kuvailla sitä. - Se oli jotain erityistä.
Sieltä vain tuli huumaava tuoksu.
- Milloin tapasitte? - Vuorikiipeilijöiden kokouksessa.
Ihastuin häneen heti.
Sanoin äidilleni: "Olisinpa poika, niin voisin tehdä kaikenlaista."
Voisin seikkailla enemmän.
Olin valmis kaikkeen.
Árni sanoi: "Menemme Vatnajökull-jäätikölle."
Kysyin: "Pääsenkö mukaanne?"
Hiihtäjät kysyivät, olinko hullu, kun toin naisen Vatnajökullille.
Se oli kuulemma aivan naurettavaa.
Suurin jäätikkö on Vatnajökull.
Se on Euroopan suurin ja peittää kahdestoistaosan Islannista.
Vatnajökullille matkustaminen on uhkarohkea temppu,
joka sopii vain hyvin varustautuneille ja kokeneille vuorikiipeilijöille.
Vietimme koko viikon jäätiköllä.
Olemme olleet siitä asti yhdessä.
Menimme naimisiin perjantaina,
ja aikaisin seuraavana aamuna lähdimme kolmen viikon matkalle.
Sen jälkeen kävimme usein Vatnajökull-jäätiköllä
Islannin jäätikköyhdistyksen kanssa.
Silloin mittaukset alkoivat.
Samoja mittoja otetaan nykypäivänäkin.
- Palelitteko koskaan? - Emme koskaan.
Olimme vastanaineita!
Onko jäätikkö sinulle toinen kotisi?
Kyllä on.
Jäätikön huipulla on erilainen maailma.
Kaikki on valkoista.
Maisema on loputon.
Miten vanha olet nyt?
- Olen unohtanut kaiken. - Täytät 95 vuotta, rakas Árni.
Yhdeksänkymmentäviisi vuotta? Sinä pidät siitä kirjaa puolestani.
- Kyllä, kaikesta. - Kuten aina.
En tiedä, miten olisin selvinnyt elämästä
ilman häntä rinnallani.
Haluan, että tunnet jäätiköt kuten isovanhempani tunsivat.
Kuten minäkin tunnen.
Tältä jäätikkö kuulostaa.
Vaikka sitä ei näe, se liikkuu.
Kun lunta sataa tarpeeksi kauan vuodesta toiseen,
jäästä tulee raskasta, ja se alkaa liikkua oman painonsa alla.
Tuo liike on jäätikön määritelmä: se on jäätä, joka on herännyt eloon.
Jäätikön elämä tapahtuu geologisessa ajassa:
vuosisatojen ja -tuhansien aikana kuukausien ja vuosien sijaan.
Iäkäs jää on sinistä.
Mitä syvemmän sinistä, sitä syvemmältä ajasta se on.
Niin kauan kuin luntaa sataa talvisin enemmän kuin kesäisin sulaa,
jäätikkö jatkaa virtaamistaan.
Tuo sykli valaa maahan elämää.
Isovanhempani luulivat, että jäätiköitä olisi aina.
Minäkin luulin niin.
Eräänä päivänä vuonna 2014 uutisissa kerrottiin kuitenkin tämä.
Okjökull-jäätikkö sijaitsi Länsi-Islannissa vuorella.
Se tunnettiin aina Islannin pienimpänä jäätikkönä.
Sitä ei kuitenkaan pidetä enää jäätikkönä,
koska jäätikkötutkija Oddur Sigurðsson on matkalla vuorelle
toteamaan Okjökullin kuolleeksi.
Kirjasin kuolinsyyksi kesän äärimmäisen kuumuuden.
Okjökull oli kuollessaan vain noin 700 vuotta vanha.
Se oli vasta poikanen jäätiköiden joukossa.
Vuoden 1900 tienoilla sen ala oli noin 15 neliökilometriä.
Viimeisten 15 vuoden aikana
se on kuitenkin kutistunut nopeammin kuin kuvittelin olevan mahdollista.
Se on huvennut hämmästyttävän nopeasti.
Jäätikkö ei liiku enää, joten se on "kuollutta jäätä".
Onkohan jäätikön kuolema sinusta yhtä historiallista kuin minusta?
Minun horisonttini romahti sen myötä.
Tulevaisuus, josta meitä varoitettiin, ei ole enää kaukana. Se on saapunut.
Aika alkaa loppua.
Kun koin ensimmäistä kertaa tuon tunteen, tartuin kameraan.
Aloin tietämättäni tehdä tätä aikakapselia sinulle.
Eletään vuotta 1997.
Tyttöystäväni Magga on juuri saanut ensimmäisen lapsemme Hlynurin.
Tämä on Hlynurin ensimmäinen kylpy äitinsä kanssa.
Eikö olekin kaunista?
Tuolloin toinen isoisäni Jón kertoi, että hän tekee ehkä kuolemaa.
Kiirehdimme hänen rantakotiinsa.
Täällä neljä sukupolvea makaa nurmikolla.
Valtaistuimen perilliset.
Vanhimman miehen vanhin poika, hänen vanhimpansa ja tämän vanhin.
Vanhin kaikista.
Katso, miten siisti hän on.
En ole valmis hyvästelemään.
Aiemmin sinä kesänä menin töihin kansallisarkistoon,
jossa säilytetään Islannin vanhimpia arkistoja.
Jokainen arkisto on portaali, joka vie minut toiseen aikaan.
Matkustan Eddojen mukana vuoteen 1220,
jolloin jumalten ja kosmoksen myytit kirjoitetaan puhtaaksi.
Landnámabók vie minut vuoteen 874, jolloin ihmiset asuttivat Islannin.
Nyt olen vuodessa 1862 haltioista kertovassa kansantarussa.
Haltia on houkutellut paimenen kotiinsa kivien sisään.
Sitten saavun vuonna 1918 syntyneen vanhan naisen olohuoneeseen.
Hän laulaa yhtä Islannin vanhimmista taidemuodoista:
laulurunoja, joiden nimi on Rímur eli islanniksi "riimi".
Rímur tuntuu niin suurelta löydöltä, että kerron siitä televisiossa.
En ollut koskaan kuullut vastaavaa.
Kun aloin kuunnella sanoja tarkkaan, runo sisälsi suurta surua.
Se kertoi vanhojen tapojen katoamisesta.
Kun kuuntelin, miten toisto ja rytmi jatkuivat,
lumouduin siitä.
Soitan tallenteita pojalleni, kun hän hermostuu.
Hän rauhoittuu heti, kun melodiat alkavat soida.
Vanha nainen, joka laulaa poikani uneen,
herättää eloon maailman, josta en ollut aiemmin tiennyt.
Kuvaamme häntä nyt, kun hän ei osaa vielä mitään.
Kun hän alkaa puhua ja olla hauska, emme ota hänestä lainkaan kuvia.
Minulla jää silti tämä.
En ole ikinä ollut kunnon nörtti, jolla on kunnon kamera.
Kun ajattelen isoisäni Jónin viimeistä kesää,
otan jotain käteen sopivaa ja alan kuvata.
- Andri, onko siinä zoom-objektiivi? - On.
- Oletko varma? - Olen.
Kun muistelet viimeistä 50 vuotta, mitä nousee mieleen?
Mitä?
Se, miten hauskaa on tehdä virheitä.
- Miten hauskaa on tehdä virheitä? - Niin. Se nousee mieleeni.
- Nouseeko? - Kyllä.
- Ja se, ettei ikinä kannata säästää. - Ei kannata säästää rahaa.
Mitä enemmän kuvaan, sitä paremmin muistan joka sanan.
On kuin kuvaamalla häntä voisin siirtää hänet tulevaisuuteen,
jossa voin tavata hänet taas.
Se oli ihanin kosinta ja rakkaudentunnustus,
jonka olen kuullut naisen suusta.
- Niinkö? - Kukaan ei ole puhunut niin kauniisti.
- Mitä hän sanoi? - Haluatko tietää, mitä hän sanoi?
Se on salaisuus.
Se oli ihanin kuulemani kosinta.
- Se on salaisuus. - Se on salaisuus.
- Meidän pitäisi kertoa Andrille. - Ei!
Tästä lähtien pidän kameran käynnissä ja kuvaan kaiken, mistä pidän.
Kaikki on kukkien peitossa.
Pétur Jónssonin voimistelunäytös.
Tuolla Bósi menee uimaan. Keskiyö lähestyy.
Isoäiti!
Polttopalloa. Kermavaahtoa. Kaunis kakku. Kello yksitoista.
Saappaanheiton aika.
Pihvi on valmis.
Hei, Magga. Hei, Hlynur.
- Miten vanha olet nyt? - Neljä.
- Miten vanha olet, Hlynur? - Viisi. Kuusi vuotta vanha.
Hei, Kristín Lovísa. Täytätkö kuusi kuukautta?
Hulda Filippía, täytätkö tänään vuoden?
- Elín Freyja, kuinka vanha olet? - Kaksivuotias.
Nyt olen kolmevuotias.
- Oletko tullut hulluksi? - Olen villi lapsi!
- Olen vasta yksivuotias. - Hyvänen aika, pieni vauva.
Magga, katso, miten nuori olet.
- Vasta 30-vuotias. - Voi, olen 31-vuotias.
- Miten vanha minä olen? - Olet viisivuotias!
Isoisäni Árni kokosi arkistoa ensimmäisenä suvussamme.
Hänen arkistoidensa kautta voin astua hänen muistoihinsa.
Monet hänen muistoistaan vievät minut paikkaan, jota hän rakastaa eniten.
- Otit ainutlaatuisia kuvia jäätiköllä. - Niin otin.
Kun olin lapsi, isoisäni Árni teki diaesityksiä
ja kertoi seikkailutarinoita.
Jokainen kuva virkistää Árnin muistia.
Tästä diasta hän muistaa Huldan onnen, kun jää sulautui pilviin.
Tämä saa hänet muistamaan paikkoja, jotka odottivat nimeämistään.
Jäätikkö sekoittaa hänenkin muistinsa.
"Sellaista jäätiköllä on", isoisä Árni sanoo.
"Sitä luulee kulkevansa tuttua polkua, mutta yhtäkkiä edessä on halkeama."
Aina joskus...
kuvaan syöksyy daalia hänen puutarhastaan.
Tämän dian kohdalla Árni puhuu tietynlaisesta rauhasta.
Kaikkien näiden vuosien jälkeen ymmärrän, mitä rauhaa hän tarkoittaa.
Mikä on ensimmäinen muistosi?
Muistan hyvin, kun isäni kuoli.
- Miten vanha olit, kun hän hukkui? - 12-vuotias.
Se oli tietenkin valtava shokki.
Uskon, että muisto työnsi häntä poispäin mereltä ja kauas ylämäkeen.
Huldallekin jäätiköt olivat lohtupaikka.
Olin ensin kihloissa toisen kanssa, ja saimme kaksoset.
Kaksi ihanaa tyttöä.
Hän lähti opiskelemaan Yhdysvaltoihin.
Hän löysi amerikkalaisen ja jätti minut.
Totta kai se järkytti minua.
Hän löysi voimaa taivaalta ja jäästä.
Isoisä Árni vertaa valokuvausta jäätiköihin.
Kumpikin taltioi ajan kulkua.
Jäätiköissämme näkyy tulivuorenpurkaus vuodelta 1918...
toinen purkaus vuodelta 1983...
kolmas vuodelta 2004...
ja vielä yksi vuodelta 2011.
Jään kuplissa oleva muinainen ilma kertoo menneistä vuodenajoista.
Niiden lämmöstä, kylmyydestä,
sateista, siitepölystä ja saasteista.
Isovanhempani kuuluivat ensimmäisiin, jotka koskivat tuohon syvään aikaan.
Vatnajökull-jäätikön tutkimuksessa saavutettiin virstanpylväs.
Jääkairausnäytettä varten piti porata.
Olin avustajana. Siinä minä olen.
Se oli fantastista.
Viimeinkin on saatu jääkairausnäyte,
joka sisältää arvokasta tietoa leudon alueen jäätiköiden rakenteesta
ja Islannin ilmastonmuutoksista aina vuodesta 1500 alkaen.
Se oli erityistä ja on yhä.
Árnin ja Huldan mukaan jääkairausnäytteen piteleminen
on Maan muistojen pitelemistä kädessä.
Hymyilkää!
Teen videota.
Hyvää syntymäpäivää, konkari!
Tänään on syntymäpäiväsi
Siksi laulamme laulun
Samana päivänä
Jona sinä synnyit
Paljon onnea onnenpäivänäsi, sinä onnenpoika
Isoisä Árni ei muista näitä juhlia.
Kun kerron syntymäpäivästä, hän sanoo: "Onpa hauskaa. Miten vanha olen?"
Isoisä, muistatko häämatkan?
- Muistanko... - Häämatkan Vatnajökullille?
- En muista sitä. - Ei se mitään, jatka vain.
Hänestä on tullut huonomuistinen.
Hän sanoo, että eräänä päivänä oli kuin olisi tullut särö.
Hän ei muistanut mitään yksityiskohtia.
Teidän pitää suudella!
Teidän pitää suudella.
Isoäiti!
Nyt kuukausi kuluu silmänräpäyksessä.
Niin sitä pitää!
Hienoa! Hienoa!
- Miten kauan hän harjoitteli? - Viisitoista minuuttia.
Kello on seitsemän, ja lämpömittarimme näyttää...
- 36 astetta. - 36 astetta?
- Talon mittari näyttää 50 astetta. - Missä maassa olemme?
Luulin saavani enemmän aikaa.
On paljon, mitä haluan kysyä Árnilta...
ja paljon enemmän, mitä en saa ikinä tietää.
Vatnajökull-jäätikön alla sijaitsee levoton tulivuoriperhe.
Arvaamattomalla saarellamme piilee monia tuntemattomia tekijöitä,
kuten se, milloin tulivuori purkautuu ja vapauttaa jäätikkötulvan.
Näemme jäätikön veden virtaavan rinnettä alas.
Sen voima on pelottava.
Luonnonvoimat ovat aina olleet haaste, johon olemme joutuneet sopeutumaan.
Tulva repi valtavia jäävuoria jäätikön reunalta
ja sinkosi ne kauas hietikon yli.
Täällä seisoessa aistii, miten pieni ihmiskunta on tähän verrattuna.
Isovanhempieni tarinat huokuvat kunnioitusta luonnonvoimia kohtaan.
Heidän tarinoissaan maailma näyttäytyy paikkana, jossa luonto on elossa.
Se on myös täynnä arvoituksia.
Ennen kuin muovasimme maisemaa, täällä oli tietynlaisia kallioita,
joissa näin entisaikojen kätkettyä kansaa.
Kerran näimme yhden sen jäsenistä ilmestyvän äkisti ja sitten katoavan.
- Katosiko hän? - Kyllä.
"Olen haltianainen", hän sanoi.
"Jotkut meistä asuvat kallioilla,
ja toiset taas asuvat kivien sisällä."
Hän sanoi: "Et koskaan näe minua täysin."
"Sinulle näyttäytyminen vie suuren määrän voimiani."
"Jos kuitenkin ammennan lisää voimaa, voin puhua sinulle."
"Voin jopa vaikuttaa sinuun."
Mitä pidät uusista housuista?
- Nuo ovat kivat housut. - Lyhensin niitä.
Ne olivat liian pitkät.
En voi vastustaa haltianaisen tahtoa.
Hän ilmestyy yhä uudelleen, kunnes annan periksi.
Hän esimerkiksi käski minun naida Dísan.
Minä teinkin niin.
Monilla isovanhempieni sukupolvesta on tällaisia tarinoita.
Jokaisella mäellä on tarunsa.
Jokaisella joella on kansantarunsa.
Jokaisella jäätiköllä on salainen maailmansa.
Kun työskentelin kansallisarkistossa, löysin seuraavan tallenteen.
Maanviljelijä kertoo tarun myyttisestä metsästä jään sisällä.
Satoja vuosia sitten
löydettiin koivuhalkoja
jäätikön reunalta.
Se on erittäin outoa.
En ymmärrä sitä, mutta en sano, etteikö se olisi totta.
Vuosisatojen ajan Vatnajökull-jäätikön juurella asuvat
ovat nähneet jäästä sulavan esiin halkoja.
Se on outo näky lähes puuttomassa maassamme.
Se herättää huhuja metsästä jäätikön sisällä.
Lainsuojattomien ja peikkojen kodista, jossa aika pysähtyy.
Tarussa on perää.
Eletään noin vuotta 900.
Ensimmäiset esi-isämme ovat saapuneet ja näkevät täällä kasvavia puita.
He nimesivät alueen Breiðármörkiksi eli "leveäksi metsäksi".
Vuosien saatossa jäätikönkieleke virtaa alas vuorta
ja jäädyttää puut ajassa.
Vuonna 2026 jäätikönkieleke on yhä olemassa.
Sen nimi on Breiðamerkurjökull eli "leveän metsän jäätikkö".
Nimi yhdistää elävän jään Islannin perustamisaikoihin.
Tutkija murehtii viime vuosikymmenien jäätiköiden nopeaa vetäytymistahtia.
Hänen mukaansa jäätiköt katoavat 200 vuoden päästä tai ehkä aiemminkin.
Niin huonot uutiset ovat ennenkuulumattomia.
Yllätymme yhä uudestaan, miten niiden vetäytyminen kiihtyy.
Sama ilmiö tapahtuu Etelämantereella, Grönlannissa,
Himalajalla ja kaikilla jäätikköalueilla.
Jäätikkömme ovat tuhatvuotiaita.
Menetämme siis joka vuosi viisi vuotta historiaa.
Minun on vaikea hyväksyä yhdenkin jäätikön kuolema.
Nyt uutisten mukaan ne kaikki tulevat katoamaan.
Jäätiköt poistuvat geologisesta ajasta.
Muutokset, joihin aikoinaan meni satoja, tuhansia ja miljoonia vuosia,
tapahtuvat nyt yhden ihmiselämän aikana.
Isoisä Árni on kuvannut kukkia puutarhastaan.
Hän muistaa vain sen, että hän rakastaa Huldaa.
Niitä on laatikollinen.
Katsotaanpa.
- Tässä olemme Ylämailla. - Niin.
Hänen tasapainonsa alkaa pettää, joten viemme hänet hoitokotiin.
Kerran vieraillessani näin hänet TV:n ääressä.
Hän kysyi: "Miksi diaesitys etenee niin nopeasti?"
Hän alkaa hiipua pois.
Sitten hän on poissa.
- Kerro nimesi. - Árni Kjartanssonin.
- Milloin synnyit? - 26. marraskuuta 1922.
Mikä päivä tänään on?
On 27. päivä
maaliskuuta vuonna 2004.
Keräämme lähdemateriaalia ja biologisia näytteitä,
jotta sinut voidaan kloonata 2100-luvulla.
Luulin kaikki nämä vuodet, että voisin tallettaa jokaisen hetken kuvaamalla.
Oikeasti kuitenkin katsoin, miten menneisyys välkkyi lasin takana,
ja huomasin ajan jäljen kameran videonauhalla.
Nyt näen asiat sellaisina kuin ne olivat.
Pidän kiinni henkeni edestä, kun aika syöksyy eteenpäin.
Yritän estää kaikkea rakastamaani karkaamasta käsistäni.
Näen kaikkialla ihmisten halun pitää kiinni.
Tässä on Länsi-Islannin vesikirjasto.
Sinne on varastoitu jäätiköistämme sulanutta jäätä.
Tässä on vettä Þórisjökull-jäätiköltä.
Tässä on vettä Snæfelljökull-jäätiköltä.
Okjökullin vesi kerättiin juuri ennen sen kuolemaa.
Ehkä jää voi yhä matkustaa ajassa veden muodossa.
Sehän on samaa vettä nesteenä ja jäänä.
Jäänä se sisältää muistoja.
Menettääkö se muistot muuttuessaan nesteeksi?
Mietin usein, miten häiritsevän hiljaa jäätikön kuolema saapuu.
Se on kuin kesä, joka tuli jäädäkseen.
Muodostuvatko teidän merenne meidän jäätiköistämme?
Ovatko sateenne syntyneet meidän meristämme?
Sinun vetesi on minun veteni.
Sinun aikasi on myös minun aikani.
Minun suvussani isoisä Jón katsoi samaa horisonttia kuin isoisänsä.
Isoisän isoisäkin katsoi sitä.
Tässä hän laulaa Draumalandiðia:
oodia merenrantojen tasangoille, joille hän teki kotinsa.
Siellä on maa
Unelmieni maa
Jónin rakkaus kotiaan kohtaan huokuu hänen tavastaan puhua siitä.
Hän voi viedä minut sinne yhdellä sanalla.
Ajattelen hänen käyttämäänsä termiä fuglabjarg.
Se on islantia ja tarkoittaa "lintukalliota".
Toinen merkitys on "meluisa kokoontuminen".
Niin hän kuvaili vanhempieni häitä.
Se oli täyttä fuglabjargia. Siellä ei kuullut mitään.
Jónin tuntemat lintukalliot eivät ole silti samoja kuin minun tuntemani.
Merilintujen on vaikea sopeutua ilmastonmuutokseen.
Uusimpien lukujen mukaan Islannin lunnipopulaatio
on pienentynyt 70 prosenttia vuodesta 1995.
Biologien mukaan pääsyy on meren lämpötilan nousu.
Merkitseekö melua tarkoittanut sana nyt sinulle hiljaista paikkaa?
Ehkä fuglabjargista tulee aavemainen sana,
jonka mainitseminen tuo mieleen muistoja linnuista, joita ei enää ole.
Mietin Islannin eli "Jäämaan" nimeä.
Kutsuuko 200 vuoden päästä myös maani nimen lausuminen aaveen?
- Isäsi kuvaa sinua. - Tiedän.
Miksi?
On erityistä nähdä 11-vuotias tyttö syömässä kakkua.
- Ja jäätelöä. - Ja jäätelöä.
Mitä mieltä olet siitä?
Pian Huldan syntymäpäivän jälkeen vuonna 2019
minua pyydettiin kirjoittamaan jotain kuolleen Okjökullin muistoksi
sen tuleviin hautajaisiin.
Kirjoitukseni pääsisi kuparilaattaan vuorelle, jolla jäätikkö kerran eli.
Se on kirjailijan unelma ja painajainen.
Saat neljä riviä tilaa. Miten siihen mahtuu jotain merkityksellistä?
Se myös tulee kuparille.
Jos tekee virheen, sitä ei voi poistaa nappia painamalla.
On kuin kaivertaisin hautakiveä hautausmaalle.
Joku lukee tekstin 200 - 500 vuoden päästä.
Kupari säilyy kiveä pidempään, joten ehkä 6 000 vuoden päästä.
En tiedä, miten lähestyä työtä.
Kirjoitin kerran toisen maiseman tuhosta.
Pyysin islantilaisia estämään padon rakentamisen,
koska se tukkisi jäätikköjoen.
En ikinä ajatellut, että joen lähde voisi kuolla.
Tällä kertaa syynä ei ole paikallinen sähköyhtiö
vaan maailman vallanjano.
Minä tai kukaan muu ei ikinä ole kirjoittanut muistopuhetta jäätikölle.
Miten voi hyvästellä sen, mitä ei uskonut voivansa menettää?
Kun isoisäni Árni kuoli, en osannut lopettaa kirjoittamista.
JOS AJATTELEE ISOISÄÄ... ...HÄNESTÄ TULI ALANSA PARAS
Minulla oli liikaa sanoja.
JOHTI JÄÄTIKKÖTUTKIMUSYHDISTYKSEN ENSIMMÄISIÄ TUTKIMUSRETKIÄ
RETKIKUNNAN JOHTAJA, VALOKUVAAJA
HÄN MENETTI ISÄNSÄ 12-VUOTIAANA
Árni ei ollut ikinä tuntunut läheisemmältä, mutta hän oli poissa.
HÄN OLI ONNEKAS JA LÖYSI VERTAISENSA ELI ISOÄITINI HULDAN
HE TANSSIVAT KOKO ILLAN
HÄN KUTSUI ISOÄIDIN TUTKIMUSMATKALLE VATNAJOKULLILLE
RAVIOISA MYRSKY VANGITSI HEIDÄT TELTTAAN KOLMEKSI PÄIVÄKSI
BRÚÐARBUNGA ELI "MORSIUSVUORI" YMPÄRÖIVÄ KUKKAPUUTARHA
Tajusin, miten hyvästit jättämällä hänen muistonsa voisi elää.
Isoisä Árni eli pitkän elämän, jota kannatti juhlia.
Me kuitenkin katkaisimme Okjökullin elämän.
Sitä ei voi juhlia.
Miten ilmaisisin menetyksen niin, että se koskettaa tulevaisuudessakin?
Okjökullin kuolema ei ole yksittäistapaus.
Se uhkaa elämää maailmassamme, jossa kaikki on yhteydessä kaikkeen.
Rantojamme.
Metsiämme.
Vuodenaikojamme.
Rakkaitamme.
Kieltämme.
Kun tapahtuu tällaisia mullistuksia,
vain myytit tuntuvat riittävän suurilta.
Tarujemme mukaan maailma syntyy jäästä
mutta päättyy mereen merihirviön takia.
Midgårdin käärme.
JORMUNGANDR: MIDGÅRDIN MERIKÄÄRME
Se on meri ja itse planeetta.
Eddoissa Thor yrittää kukistaa käärmeen.
Juuri kun hän surmaa sen, käärme tappaa Thorin.
Vesi nousee, ja käärmeen myrkky saastuttaa meret.
Heidän samanaikainen kuolemansa aiheuttaa kaikkien jumalten kuoleman,
ja kaikki tuhoutuu täysin.
Miten voin kertoa tulevaisuudelle, miten paljon olemme menettäneet,
jos tulevaisuutta ei ehkä edes ole?
Katso tätä. Vielä vähän. Ei. Jätä se siihen.
Kun valo sammuu, käynnistä se. Nyt voit käynnistää sen.
Tuo pallo keskikentälle!
- Hyvin tehty. - Eteenpäin!
Lähetän sinulle tämän laulun: Rímurin, joka vie sinut ajan halki.
Sen runomitta auttoi muistamaan pitkiä tarinoita
ennen äänitysteknologiaa.
Naiset oppivat outoja runoja isoäideiltään.
Nämä oppivat ne isoäideiltään, jotka myös oppivat ne isoäideiltään.
Aika tuntuu kutistuvan olemattomiin, kun sitä katsoo näiden naisten kautta.
Rímur välittää esi-isiemme tarinoita vuosisatojen halki.
Jokainen säe pitää menneisyyden elossa.
Ehkä sukupolvien välisillä muistoilla
pääsee lähimmäs ajan syvyyden kokemista.
Paljon onnea Hulda Filippía
Paljon onnea vaan
Hei, isoäiti.
- Miten häämatka meni? - Se oli todella hauska ja haastava.
Koimme jäätiköllä kaikenlaisia sääolosuhteita.
Uskon sen.
Olimme siellä kolme viikkoa.
- Kolme viikkoa? - Niin, jäätiköllä.
Vau. Se on pitkä aika.
Se oli hauskaa aikaa.
Voitko pyytää häntä laskemaan puolestasi, milloin hän on 96-vuotias?
Haluatko selvittää, milloin olet 96-vuotias?
Haluan.
Unohdimme käynnistää kameran. Tehdään se uudestaan.
Voi, Andri!
- Kysynkö minä sitä? - Kyllä, kysy sinä.
Milloin täytät 96 vuotta?
Vuonna 2104. Niin.
On hauska nähdä, mitä siihen mennessä tapahtuu.
Niinpä.
Vuonna 2104.
Näin tarkastellessa minulle kirkastuu tulevaisuus oman elämäni jälkeen.
Silloin oma tyttäreni on ehkä isoäiti
ja isoäitini muisto jatkaa elämäänsä.
Voin koskettaa aikaa isoäiti Huldan syntymästä vuonna 1924
vuoteen 2104 asti, jolloin saatamme tavoittaa sinut.
On kuin sukupolvet kättelisivät.
Se oli viimeisiä kertoja, kun kuvasin isoäiti Huldaa.
Pian sen jälkeen hänkin kuoli.
Sukuni käy läpi sukupolvenvaihdosta.
Voin silti silloin tällöin tavata heidät kaikki uudelleen.
Voin yhä palata siihen, miten valo heijastuu isoisä Jónista.
Ja Árnista.
Ja Dísasta.
Hei, isoäiti.
Silloin tajusin, että ihmiset ovat samanlaisia kuin kukat.
He kuihtuvat haivenpalloiksi
ja levittävät siemenensä.
Heidän juuristaan kasvaa uusi elämä.
Nauhoitin heidän hautajaisistaan vain pari pätkää.
On hyvä nähdä hänet tällaisena.
- Mikä takki sinulla on, Hlynur? - Isoisän takki.
- Kiva. - Se on tasankojen takki.
Juokse!
Haluan, että näet, miten elämämme soljuvat riimeinä.
Hautajaiset elävät auringonlaskuissa.
Syntymäpäivät elävät auringonnousuissa.
Häät elävät kanssakulkijoissa.
Kesävaelluksemme elävät puroissa.
Sadot elävät tulvatasangoilla.
Luonto on aina taltioinut muistoja ympärillemme.
Näissä ajan ja veden sykleissä
tunnen suoran yhteyden kaikkiin esi-isiin ja jälkeläisiin.
Meidän aikamme on silti erilainen kuin mikään aika ennen sitä.
Joutsenlaulujen laulajat
Aika maahan painaa
Uusi aikakausi pyyhkii pois
Riimiemme jalanjäljet
Ainoa tapa säilyttää
Äidinkielen säkeet elossa
On ne lasten suuhun laittaa
Hlynur.
Tämä Rímur, joka tuuditti poikani uneen, on elegia.
Se on jäähyväiset elämälle, joka oli laulajalle rakas.
Hän kehottaa kuuntelijaa välittämään siitä, mitä on jäljellä.
Suruviesti kulki tulevaisuuteen, joka vaikutti hänestä menetetyltä,
mutta se saavutti minut silti.
Sain kunnian kirjoittaa tekstin tähän laattaan.
Kirjailijasta tuntuu oudolta kirjoittaa kuparille,
joka säilyy kauemmin kuin mikään paperi ja jopa tämä kivi.
KIRJE TULEVAISUUDELLE
Teksti osoittaa sisäänpäin ja myös kauas tulevaisuuteen.
Ihmiset tulevat tänne katsomaan taivaanrantaa.
He näkevät kuitenkin myös pyynnön, jonka esitämme tällä laatalla.
Me tunnustamme tietävämme, mitä tapahtuu.
Tiedämme myös, mitä pitää tehdä.
Silti vain pyynnön lukevat tietävät,
kykenimmekö vastaamaan saamaamme haasteeseen.
KIRJE TULEVAISUUDELLE
Ok lakkasi olemasta jäätikkö ensimmäisenä Islannissa.
Samoin käy muillekin jäätiköillemme 200 vuoden aikana.
Muistomerkki kertoo, että tiedämme, mitä tapahtuu ja mitä pitää tehdä.
Vain sinä tiedät, onnistuimmeko.
Elokuussa 2019, 415 ppm hiilidioksidia
Seison paikassa, jossa ennen oli jäätä,
ja katson laakson poikki viereiselle vuorelle.
Paksu jääkaistale, joka on vielä jäätikkö,
liikkuu hitaasti rinnettä alas.
Mitä sinä teet?
- Se on epätarkka. - Tiedän, se on hyvin epätarkka.
Eikö sen pitänyt olla tarkka? Se ei tarkenna.
Ennen Huldan kuolemaa lapseni alkoivat kuvata kameralla.
Autoimme Huldaa puutarhassa monen iltapäivän ajan.
Se alkaa tarkentua.
- Mitä mieltä olet ajasta? - Ajastako?
Aika kuluu uskomattoman nopeasti.
Aina on paljon tekemistä.
En ole koskaan yksinäinen.
Usein alan vain puhua,
ja tuntuu kuin hän istuisi vieressäni tuolissa.
Meillä on ollut mukava elämä. Sitä on miellyttävää muistella.
Alan haistaa jäätikön huhtikuussa,
ja odotan innolla sinne menemistä.
En ole kuitenkaan käynyt siellä pitkään aikaan.
Minun pitäisi mennä sinne lentokoneella.
En voi lähettää sinulle jäätikköä...
mutta voin sentään lähettää tämän.
Portaalin aikaan, jolloin jäätiköt ovat yhä elossa.
Se pidetään auki, jotta ne voivat elää edelleen.
Kunpa tietäisin, mitä mieltä olit.
Vain aika näyttää sen.
Käännös: Marika Nordman