Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
[Joachim Posener, på franska] Jag vill se ut som en affärsman.
[franska] Ja, vi gör dem prydliga och fyrkantiga.
Vad jobbar du med?
Jag är…
Jag brukade…hålla på med stora finansaffärer.
Jag förvärvade företag på börsen.
-[hon hummar uppskattande] -Men de senaste 30 åren har jag…
Jag har varit på rymmen. Gömt mig.
-Gömt dig? -Ja. Interpol och allt.
[suggestiv instrumental musik]
[Karin af Klintberg, på svenska] Han har lyckats hålla sig gömd i 30 år.
Mannen bakom ett av Sveriges största ekobrott.
Det som kom att kallas Trustorhärvan.
[man] Hjärnan bakom det förmodade svindleriet är en 33-årig stockholmare.
Huvudmannen i Trustorhärvan, Joachim Posener.
[man] Joachim Posener, den man som misstänks vara hjärnan bakom svindeln.
[kvinna] Joachim Posener kommer att efterlysas av Interpol.
[af Klintberg] Ryktena säger att han kom undan med 100 miljoner,
att han har plastikopererat sig och bott i alla möjliga delar av världen.
[man] Polisen har ett nytt spår om var Posener kan gömma sig.
Det pratades om Moskva, Tel Aviv, Rio de Janeiro…
…Barbados, Irak och ett otal andra länder har nämnts.
[af Klintberg] Det utlystes en belöning för tips som kunde leda till gripande,
och polisen fick in upplysningar av alla slag.
[polisradio hörs]
Som att han hade hästsvans, väldigt grova fötter,
pratade skånska, drack Pepsi
och till och med att han befann sig i Big Brother-huset.
Men Joachim Posener hittades aldrig.
Det som hände var att han och fyra andra lyckades köpa investmentbolaget Trustor.
För Trustors egna pengar.
[man] Ja, det är en helt unik händelse i svensk börshistoria.
[kvinna] Flera hundra miljoner kronor från Trustors kassa
har spårats till bankkonton i flera länder världen över.
[man] En av de största ekonomiska bedrägerierna hittills i Sverige.
[af Klintberg] Men hur gick det här till? Vem gjorde vad,
och hur blev sen livet för de inblandade?
[rockmusik på bilradion]
[Thomas Jisander] Det såg man aldrig när man satte sin fot i den här transaktionen,
att det skulle bli den här jävla soppan.
[af Klintberg] "Den jävla soppan" har utretts i åratal,
och det har uppstått utdragna konflikter mellan de inblandade.
[skrikande bromsar]
För att bringa lite ordning har jag sökt upp de som kokade ihop
eller bara råkade dras in i det här.
En av dem är konsulten Thomas Jisander – han som håller på att parkera Ferrarin.
[Jisander] När man tittar på det här med andra glasögon
kan man undra om jag borde ha känt till vad som hände.
Men det gjorde jag inte.
[af Klintberg] Jag har också träffat vice vd:n som fortfarande inte har hämtat sig.
Nåt har gått sönder i min hjärna. Jag har inte sovit sen 1997 i princip.
[af Klintberg] Och den grävande journalisten.
Jag kände ju att det här är nånting som inte stämmer.
[af Klintberg] Och polisen som jobbade med fallet.
Jag grämer mig oerhört mycket
att vi inte fick fatt på huvudpersonen bakom Trustorhärvan.
Vad fan…
[af Klintberg] Och slutligen finansräven som försökte städa upp efter kaoset.
Det är en sak att vara tuff i affärer,
men när det gäller kriminella har jag inga skrupler.
[af Klintberg] Och så har vi Joachim Posener,
mannen som varken svensk polis eller Interpol har hittat under alla dessa år.
Ingen har fått höra hans version, om det var värt priset
att lämna familj och barn för att leva gömd.
Efter många försök
lyckades jag få tag på en e-mailadress till den försvunna Joachim Posener.
Och när jag betonade att jag ville ta reda på sanningen…hörde han slutligen av sig.
[suggestiv musik]
[Posener, i telefon] Jag fick ditt mejl och jag läste. Och…okej.
Du får en tid där vi kan ses, någonstans i Europa.
[af Klintberg, i telefon] Vad gäller för mötet?
[Posener] Jag vill fortfarande ha möjlighet att hoppa av.
[af Klintberg] Hur ska jag veta att du är du när vi möts?
[Posener] Du känner igen den här rösten. Och även om det är 30 år senare så…
Lite lik mig måste jag väl ändå vara.
[suggestiv musik]
[af Klintberg] Första mötet skedde på en öppen plats,
där Joachim Posener först kunde se oss på avstånd.
Överenskommelsen var att bara filma honom bakifrån.
Men ingen vet ju hur han ser ut nu för tiden.
[trafikljud hörs]
Hej, det är jag som är Joachim.
[af Klintberg] Det finns väldigt få publicerade foton på Joachim Posener.
En medveten strategi för nån som inte vill bli hittad.
Under tiden på flykt gjorde han en tv-intervju.
Men eftersom polisen letade efter honom ville han inte visa ansiktet,
och han ljög sig genom samtalet.
Du utpekas som hjärnan bakom Trustoraffären. Var du det?
[Posener] Nej, absolut inte. Jag var inte inblandad i nånting av det här.
Jag kom in i bilden i augusti. Dessförinnan så var jag…
[af Klintberg] Du har inte tidigare velat prata om vad som hände. Varför nu?
[Posener] Nu när brotten har preskriberats finns det ingen anledning att hålla igen.
Kommer du att berätta sanningen under de här intervjuerna?
-Jag kommer absolut inte att ljuga. -Inte på nån punkt?
Nej. Men det är upp till dig att ställa rätt frågor.
[spänningsmusik]
[af Klintberg] De inblandade personerna hade egna motiv för att vilja vara med.
[Jisander] För mig var det att tjäna pengar och bli framgångsrik.
Pengar ger ju någon form av frihet, och det ger ju konfirmation
på om du är framgångsrik eller inte.
Men redan när jag var liten
blev jag fascinerad av de stora yachtsen, de fina bilarna.
[engelska] Ursäkta! 80! Åtta-noll, va? Vad är det för modell?
[Jisander, på svenska] Jag drömde att jag skulle bli riktigt rik.
Jag ville kunna hyra en yacht efter en lyckad affär och sitta på akterdäck
med en drink i handen och känna att jag gjort en bra insats.
Tjäna pengar, och jag är värd att få uppleva drömmen jag hade som liten.
[Djursén] Drömmen för mig var att komma in i finanssektorn.
Jag var helt besatt av att komma in i finanssektorn.
Tidigare sålde jag affärssystem.
Var jag än har jobbat så har jag i regel varit den bästa säljaren, svar ja.
Men jag ville ju liksom bli chef,
vilket var ett tokigt mål, för jag är inte en speciellt bra chef, har det visat sig.
Förr i tiden när man hade yachter sa man: "Jag har en yacht", då hade man…
30–35 meter gick ju liksom gränsen för att få kalla sin båt för yacht.
[engelska] Hur lång är den här? 27?
[svenska] Nu har det flyttats fram. Nu har man inte en yacht
om man inte har nånting i vart fall 50 meter.
Annars får man absolut inte säga att man har en yacht. Ingen kommer ihåg en fegis.
[af Klintberg] Joachim Posener hade andra motiv till affären.
Efter vårt första möte kom vi överens om
att jag fick fortsätta träffa honom på olika platser i Europa.
[Posener] Japp.
Så nu har du fått mig hit.
[af Klintberg] Jag får bara filma utan ansikte. I alla fall till en början.
Det finns en regel. Inga frågor om familjen.
Det är en regel jag kommer att tulla lite på.
[Posener] Jag styr fortfarande över alla små detaljer i mitt liv.
Det blir en vana när man lever det där flyktlivet.
Om man ska vara duktig på att vara på flykt måste man vara grå,
ointressant och osynlig. Försvinna i mängden bland alla människor.
Inte dra till sig någons uppmärksamhet.
Under tiden som efterlyst levde jag nästan som en hemlig agent.
Men jag gav upp min familj och mitt liv för frihetens skull.
Inte för pengarna.
[af Klintberg] Har du varit i Sverige under de här 30 åren?
[Posener] Inte en enda gång.
Varför har du inte kommit hem?
Jag kunde bara inte förmå mig att sitta ett maxstraff i fängelse igen.
Jag klarade knappt av fängelsestraffet jag fick förra gången.
[af Klintberg] "Förra gången" syftar på det fängelsestraff
Joachim Posener avtjänade innan Trustoraffären.
Under slutet av 80-talet, när finansmarknaden gick på högvarv,
hade den då 22-åriga Joachim Posener börjat syssla med aktier och optioner.
Han erbjöd kreativa skattelösningar.
Till början gick affärerna lysande, och miljonerna rullade in.
[rytmisk elektronisk musik]
[Posener] Jag ville få respekt av de i samma bransch,
fast jag inte riktigt hörde hemma där.
[sofistikerad musik]
Jag var ung och ville vara en del av finanseliten. Jag ville ha allt,
jag ville ha det snabbt, och det blev genvägar.
Jag hade inte tid för den långa vägen. Jag gick inte ens klart juristlinjen.
Jag kände en stor skräck över att ha levt det här livet,
och ingen skulle ha märkt mig.
Att jag inte skulle ha lämnat nåt avtryck.
Det ledde mig till att vilja göra mer och mer och större och större,
och på nåt sätt markera min närvaro på denna jord.
[elektronisk musik]
[af Klintberg] Joachim Posener och en kompis startade investmentbolaget Thul,
med kontor på flotta adresser i Stockholm och Köpenhamn.
Haken var bara att de saknade pengar att göra affärer med.
[Posener] 1991 var det en stor finanskris, så det gick inte att få några lån.
Men till slut kom jag på ett sätt att använda riggade optioner.
Allt behöver inte finnas – det behöver bara se ut att finnas.
[uppringningston]
Jag hade uppfunnit ett sätt att skapa hur mycket tillgångar jag ville på pappret.
Och det ledde till att vi lyckades köpa fyra stycken börsbolag i Danmark.
Men samtidigt så hade vi tagit ett stort kliv över på fel sida av lagen.
Jag hade köpt ett hus. Jag hade precis fått en dotter.
Och livet var på topp.
Och då ringer det på dörren. Och där står polisen.
[nyhetsvinjett]
[danska] Från det här huset försökte två svenskar tömma kommunen på flera miljoner.
Huvudmännen dömdes till 6 och 4,5 års fängelse
i ett av mest otroliga fallen nånsin rörande ekonomisk brottslighet.
[af Klintberg] Joachim Posener blev utvisad på livstid från Danmark,
och dömdes till sex års fängelse i Sverige för grovt bedrägeri och skattesvindel.
[Posener] Det kom som en chock att jag fick ett så hårt straff
på en så hård anstalt.
Jag var 29 år när jag blev inlåst där.
Det var…en social katastrof.
Jag förlorar hus, fru, barn, vårdnad. Allting försvann.
Det var en mardröm att komma från den övre medelklassmiljön som jag bodde i
och körde BMW till jobbet,
till den här misären med blod och spya på väggarna.
[högt ljud när dörren låses]
Norrtäljeanstalten. Det var ett av Sveriges absolut hårdaste fängelser,
med extrema säkerhetskrav.
[ödesmättad instrumental musik]
Det är inte gjort för mig.
Det är gjort för folk som är så farliga att de inte kan vara med andra.
Nu var jag verkligen inte i finansvärlden längre.
Man är konstant rädd.
Tittar man på fel kille på fel sätt vid fel tillfälle, så får man stryk.
Och de är vana att slåss. Jag är inte van att slåss.
[ljudsignaler när grinden stängs]
En sak lärde jag mig i alla fall av den här upplevelsen.
Och det var att det här var nånting jag aldrig ville uppleva igen.
[högt ljud när grinden låses]
[af Klintberg] Ändå var det under tiden i fängelse, först på Norrtälje
och senare på en öppen anstalt,
som Joachim Posener började planera nästa affär.
Det som skulle bli Trustoraffären.
[Posener] Inom en vecka började jag tänka på hur jag skulle kunna göra det igen.
Men bättre.
Mitt "mission" var att ta revansch,
och så småningom bli rumsren.
[ödesmättad musik som plötsligt upphör]
Jag hade gjort det till min specialitet
att köpa bolag utan att ha nån finansiering.
Och det var tanken den här gången också.
Jag behövde bevisa för mig själv att det kunde fungera.
Att jag kunde köpa bolag för dess egna pengar,
och ändå inte bryta mot lagen.
[stämningsmusik som ökar i styrka]
Så jag började leta efter ett börsnoterat bolag,
där jag skulle kunna köpa röstmajoriteten och alltså få kontrollen.
Det skulle finnas en rejäl kassa,
och allra bäst vore om det hade undervärderade tillgångar.
På permissionerna fyllde jag kassar med finanstidningar och årsredovisningar
och promenerade förbi vakten och smugglade in dem i fängelset.
Jag gjorde en lista med möjliga bolag.
Ett av de bolagen var Trustor. Men det kunde ha varit vilket bolag som helst.
[musiken tonar ut]
Eftersom jag satt i fängelse behövde jag medhjälpare.
Jag kunde inte köpa börsbolag längre.
Jag var persona non grata i finansvärlden. Mitt namn var bränt.
Just då blev jag kontaktad av min kusin.
[uppringningssignal]
[drömsk musik]
[Jisander] Joachim Posener och jag är kusiner.
Och det betyder i det här sammanhanget att hans mamma och min mamma var systrar.
Så vi har ju känt varandra hela livet i stort sett.
Ungefär i oktober-november 1996
så kontaktade Joachim Posener mig från anstalten.
Och han ville ha besök.
[Posener] Thomas hörde av sig till mig och sa att han ville hälsa på.
Så jag sa ja.
Han börjar berätta lite om Thulfallet, vad som hade hänt där.
[Posener] Plötsligt säger han…
"Om du håller på med nåt som jag kan få vara med på, så vill jag göra det.
Vad var det där du gjorde i Danmark?"
[elektronisk musik]
Joachim bad mig att delta i hans affärer som han ville göra.
Thomas tjatade till sig att få vara med, men kunde ingenting om det här.
Han höll på med ISO 9000-certifiering.
Jag var ju så pass utbildad att jag förstod konceptet,
även om inte jag hade arbetat i de affärsmarkerna innan.
[Posener] Jag behövde nån som kunde gå på möten och inte var jag.
Han sa sig vara villig att göra som jag sa.
Det här var min baby, mitt race.
Det var väldigt viktigt för mig att det bara var en kapten på skutan.
Men jag hade misslyckats med att förutse
att Thomas skulle få en kombination av penninggalen och hybris.
Nämen, välkomna, välkomna! Här bor jag. Det här är vardagsrummet.
Och här har jag mitt lilla konferensbord med matsal.
En stor amerikansk tv-soffa.
Och här har jag min skumpa.
Som jag använder när jag är lite törstig. Och det är jag ganska ofta.
Så det är ett kylskåp, för övrigt.
Sen har vi en ganska schysst vy över Monaco.
Jag ska hälla upp en liten drink här.
Åh, vad ljust det är.
[sörplar och sväljer högt]
Nej, men det smakade bra.
Det här är en liten minibarbecue, och så ett litet kaviarkylskåp där.
Nu går vi ut i stallet.
Jag har ett antal olika kaffemaskiner, ismaskin och så vidare.
Och här har vi då sovrummet. Versace. Fint ska det vara.
Där har vi det. 200 enkla kvadratmeter på bästa läge.
Nej, men det känns bra. Det känns rättvist.
[suggestiv musik]
[af Klintberg] Kusinerna växte upp i bra och trygga övre medelklassmiljöer.
Jisander i Askim utanför Göteborg,
och Posener på Lidingö utanför Stockholm.
[Posener] Jag var ocool.
Men jag hade i mig en känsla av att allt var möjligt.
[af Klintberg] När var första gången som du tog ett otillåtet lån?
[Posener] Jag var med i en studentförening.
Jag var kanske 18 år, 17 år och…
Jag hade nånting jag behövde betala, och de hade kontanter.
Så jag tog dem, med avsikt att betala tillbaka dem.
Men de hann upptäcka att de inte var där.
Det var… Jag kommer inte ihåg. 10 000 spänn.
[af Klintberg] Finns det ett mönster i hur du ser på lån redan här?
[Posener] Det handlar mer om hur jag ser på lagar och regler.
Jag försöker följa regler så gott jag kan,
men ibland, när de inte passar mig, så ser jag lagar som rekommendationer.
[af Klintberg] Under permissionerna tog sig Joachim Posener friheter.
Han åkte ut i Europa på affärsmöten, trots att han inte fick lämna landet.
Efter fyra år släpptes han villkorligt.
[Jisander] Han muckade nån gång i februari 1997.
Han kom ut, måste ha nånstans att ta vägen,
och jag hade en lägenhet som stod tom.
Och där fick han bo.
[af Klintberg] Posener stod fortfarande under övervakning och hade näringsförbud.
Men spelar roll, om man inte syns.
[Posener] Jag insåg efter ett tag att vi behövde fler medarbetare
för att hjälpa oss att komma hela vägen och öppna dörrar.
Och det var då Thomas föreslog sin kompis Peter Mattsson.
[sorl och höga skratt]
Peter Mattsson kom från en förmögen familj i Göteborg.
För mig var Peter Mattssons främsta merit att han kände en brittisk lord.
En lord som passade min plan perfekt.
[Lord Moyne, engelska] Peter kom till mig med ett förslag.
Han sa att det fanns folk som ville att jag skulle företräda dem
och köpa Trustor.
[suggestiv musik]
[af Klintberg] Lord Moyne tillhör den framgångsrika ölbryggerisläkten Guinness.
Han satt i överhuset. Men som lord var han lite av en udda figur.
Bar slitna loafers…
…och rastafariarmband.
Han yogade.
Och levde med sin fru Sue på vardagarna,
och med sin älskarinna Shoe på helgerna.
Affärer var inte hans cup of tea.
Lorden behövde pengar. Och det skulle han få,
om han frontade köpet av Trustor.
[Posener] Han var min inhyrda galjonsfigur.
Med en brittisk lord som front så förstod jag
att alla dörrar skulle öppnas.
Finansvärlden åt ur hans hand.
[af Klintberg] Ingen i finansvärlden anade oråd.
Lorden lanserades som ett affärsgeni med mycket pengar
som ville investera i Norden.
Gruppen kunde visa upp en brittisk tidning
som listade honom som en av Englands 500 rikaste.
Men de berättade inte att den uppgiften var ett faktafel.
[Posener] Jag hade en front och jag hade mina två assistenter,
men ett börsbolag behöver en vd.
Det var inte så viktigt för mig vem det var,
bara han var medgörlig och visste att det var jag som fattade besluten.
Och Peter säger: "Vet du vad? Jag har en kille, han är skitbra."
Lindsay Smallbone.
[af Klintberg] Lindsay Smallbone kom från Nya Zeeland,
men bodde i London och rörde sig i överklasskretsar kring lord Moyne.
Eftersom han hade dragit på sig stora skulder
kom Trustoruppdraget vid en passande tidpunkt.
Nu var Team Moyne på plats.
[Posener] Man får inte med sig bättre människor när man sitter i fängelse
än festprissarna Jisander och Mattsson.
Och de där…
…ja, klåparna lord Moyne och Lindsay Smallbone.
Vilket var lite Jönssonliga,
men det gick inte att kolla folk på internet och Google. Det fanns inget sånt.
[elektronisk musik]
Jag valde fel.
Visade det sig.
[musiken ökar i styrka och upphör sedan]
Vem som helst förutom Lindsay Smallbone.
Det var han som skulle få allt på fall.
För mig var det här bara frontfigurer som jag betalade.
För att kunna ha råd med dem och andra kostnader till köpet
lånade jag pengar i den undre världen.
Det var ingen annan jag kunde låna av.
Tungt kriminella personer som jag hade träffat på Norrtäljeanstalten.
[ödesmättad musik]
Jag erbjöd dem att få tillbaka 20 miljoner om de lånade mig en miljon kronor.
De människorna lekte man inte med. De var livsfarliga.
Att inte lyckas… var inte längre ett alternativ.
[af Klintberg] Våren 1997 knöts ytterligare en person till teamet.
Men rekryteringsprocesserna i gänget var minst sagt informella.
Jag träffade Thomas Jisander framför spegeln på ett gym.
[energisk musik]
[Jisander] Jag var där och körde lite bicepscurl.
[Djursén] Vi speglade oss och pratade med oss själva.
[Jisander] En annan snubbe pratade för sig själv och berömde sina biceps.
"Jävla bra biceps", eller vad han sa.
[energisk musik]
Efter ett tag tänkte vi att det var lika bra att prata med varandra.
Så blev vi vänner.
[Djursén] Thomas sa att han hade nåt nytt på gång,
och att jag skulle kunna vara involverad i det.
Jag var så himla glad att få byta bransch. Jag ville in i finansbranschen.
Och jag fick ju göra det där lilla karriärsteget.
Jag har haft en dröm ända sen jag var liten, och det är att få ett eget hus.
Så min stora drivkraft hela mitt liv har varit att bygga en kåk.
Det var inte pengarna jag var ute efter, utan ett hus.
Och för att nå det har jag jobbat väldigt hårt.
Det syns att det är en liten kille med komplex – han har byggt ett för stort hus.
Jag är uppvuxen med en ensamstående mor
som städade hotellrum och gjorde ett jättebra jobb, men vi hade aldrig pengar.
När man träffar andra barn som fick cyklar och mopeder och…
Jag fick ju aldrig nånting, och det var inte för att min mamma var snål.
Det var för att hon inte hade råd, helt enkelt.
Och senare fick jag bo i fosterhem.
Tyvärr blir det kanske inte världens mest matchande servetter,
men det blir tillräckligt bra.
Mina arbetsuppgifter på Trustor var att vara vice VD och kontorsansvarig
på kontoret i Stockholm.
Våren -97 visste jag absolut ingenting om Joachim Posener.
Senare fick man reda på att han har varit med i en tidigare finansiell härva,
men det var ingenting man kände till då.
[harkling]
[Posener] Alla mina frontfigurer visste allting.
De visste vem jag var, att jag var Joachim Posener.
De visste att det var jag som var köparen av Trustor.
När man packar ihop alla de här människorna i en grupp
och tror att alla visste allt, då gör man fel. Så var det inte.
[Posener] Både Djursén och Jisander visste att det inte fanns nån finansiering.
Ingen visste vid det tillfället att bolaget köptes för sina egna pengar.
[Posener] De visste att jag köpte bolaget med dess egna pengar.
Så igen – alla visste allting.
Men allting går tillbaka till mig.
Eftersom det var jag som gjorde det.
[af Klintberg] Nu har du gått med på att visa ansiktet. Varför är du redo nu?
[Posener] Jag har kommit fram till att jag vill göra det här helhjärtat.
Jag står för vad jag har gjort.
Jag visar mig nu, men sen kommer jag att försvinna igen.
[ödesmättad musik]
[suggestiv musik]
[dova stråkar tillkommer]
[Posener] Planen var jättebra.
Men det går inte att kontrollera allting.
[låg, pulserande elektronisk musik]
[af Klintberg] När förhandlingarna med Trustor startade våren 1997
höll sig Joachim Posener i bakgrunden.
Jag blev jättebra på att fjärrstyra mina assistenter per distans,
som en liten…dockteater.
Jag ringde Thomas, instruerade vad han skulle säga,
och han gjorde jättebra ifrån sig.
Han var lydig, lättlärd och lättstyrd.
Så Thomas jobb var att vara min assistent.
[Jisander] Det var inte bara som ett språkrör,
utan det var många små beslut som måste fattas där och då.
[Posener] Jag får samtal dagligen från mina gangsterkompisar
som kräver återbetalning, och det ska hända snabbt.
Så jag måste ha en affär.
[af Klintberg] Men hur skulle Posener få Trustors grundare och ägare,
Per-Olov Norberg, att vilja släppa bolaget och sälja?
Trustor var ett investmentbolag,
alltså ett företag som köpte och sålde andra bolag.
Och i portföljen fanns vid den här tiden flera värdefulla tillgångar.
[Posener] Ägaren Norberg hade länge undervärderat de här tillgångarna.
Han kunde tänka sig att sälja, på ett villkor.
Att han fick köpa tillbaka några av tillgångarna
till ett fördelaktigt pris.
[suggestiv musik]
Självklart skulle jag låta honom få det han ville ha,
om han gav mig det jag ville ha.
Han skulle få köpa tillbaka Trustors tillgångar,
och jag skulle genom den försäljningen få in cash i bolaget.
Jag hade ju inga pengar.
[drömsk musik]
[af Klintberg] Joachim Posener behövde bara köpa 17 % av aktierna
för att ta kontrollen över hela Trustor.
Det var nämligen de röststarka A-aktierna,
och genom att komma över dem skulle han få majoritet i bolaget
och få tillgång till kassan.
[Posener] Jag behövde ett kort lån.
Prislappen för Trustoraktierna var en kvarts miljard kronor.
Om jag kunde låna upp det beloppet över dagen
skulle jag kunna betala för köpet, ta kontroll över bolagets kassa,
och använda den för att sen snabbt betala tillbaka lånet.
24 timmar var allt jag behövde för att kunna genomföra affären.
[Jisander] Joachim ber mig hitta en finansiär.
Jag skakade då fram en miljardär som är beredd att låna ut pengar.
Det handlar egentligen om en "bridge financing". Det är helt lagligt.
[Posener] Vi hade lånet, men det uppstod ett juridiskt problem.
En huvudägare eller styrelseledamot av ett börsbolag
får inte köpa det egna bolagets tillgångar.
Det löste jag genom att få Norberg att avgå innan affären.
Det gav mig också en oväntad fördel.
Plötsligt fick jag fem dagars respit med betalningen,
och behövde inte längre lånet från Thomas miljardär.
[Jisander] Efter detta säger Joachim att min finansiär, som jag hittat,
inte längre behövs, utan Joachim har hittat en egen lösning.
[af Klintberg] Posener hade sytt ihop ett upplägg av "få först, betala sen".
Men det skapade två rejäla problem.
Kostnaden för köpet på 241 miljoner
blir ett hål i Trustors kassa som nån gång måste täckas.
Och att köpa ett bolag för dess egna pengar är olagligt.
Allt var klart. Det saknades bara lord Moynes signatur på pappret.
Då insåg jag att jag hade ett stort val att göra.
Jag har inte lyckats komma i mål med min juridiska lösning
som ska göra det lagligt. Jag vet det, och ändå gör jag det.
Så jag chansar.
[af Klintberg] Här skiljer vi oss åt, för jag hade inte gjort det valet.
All min logik sa mig att det skulle funka.
[pulserande elektronisk musik]
[Posener] När kontraktet med Norberg ska skrivas på, då är inte jag där.
Men jag har detaljstyrt mötet innan.
Alla vet vad de ska göra, och alla gör det.
[Jisander] Dagen då avtalet ska skrivas
görs det uppe på Erik Penser Corporate Finances kontor.
Man har samlat Per-Olov Norberg, som är säljare,
lord Moyne som är köpare, jag var där som konsult, Peter Mattsson var där,
och de tre medarbetarna på Erik Penser Corporate Finance samt Erik Penser själv.
[Posener] Jag sitter och väntar på att få ett samtal att det är gjort.
Det fanns inte minsta tvekan från min sida
att detta skulle vara korrekt eller riktigt,
i och med att den är sanktionerad av alla de här instanserna.
Och till slut kommer samtalet.
[ringsignal]
Det är Thomas.
"Det är klart, Jocke!"
[Jisander] Så när avtalet skrevs den dagen var det en fantastisk glädje för alla.
Det var fait accompli. Nu var det påskrivet. Affären är gjord.
Nej, nu… Det är dags att…
Champagne o'clock!
[Posener] Äntligen, efter fyra år, så hade affären suttit.
Då var det bara… "Wow! Jag är tillbaka."
Så där, ja.
[pulshöjande elekronisk musik]
[af Klintberg] Nu hade Team Moyne tillgång till Trustors hela kassa.
Men planen var ännu inte fullt genomförd. Nästa steg var att ordna med betalningen.
Och de hade fem dagar på sig.
Posener skickade gänget till en bank i London för att öppna nya konton.
Ta mig fan, här var det.
Samma dag som de går in här
så går Richard Djursén in på S-E-Banken i Stockholm.
[Djursén] Jag var 35 år,
och fick vara med och göra en transaktion på 620 miljoner kronor.
Jag tänkte: "Nu är jag äntligen i finansbranschen."
Det var ju det jag ville vara.
[af Klintberg] Djursén förde över Trustors pengar från banken i Sverige
till banken i England.
Pengarna snurrades till Thomas Jisanders konto,
och sen vidare till lord Moyne, som då kunde betala den tidigare ägaren.
Det såg alltså ut som om lorden var köparen.
Det som gör det olagligt är när jag säger åt Thomas
att skicka pengar från Trustors konto till sitt eget konto,
och sen vidare till lord Moyne, som sen betalar Norberg med bolagets egna pengar.
Nej, men jag var väl inte så mycket inblandad i det.
Joachim påstår sig ha finansiering på plats,
och jag blir instruerad att öppna ett agentkonto på Barclays Bank
för att ta emot pengar från finansiären i fråga.
Vem det är, det vet inte jag.
[af Klintberg] Fast du visste att ni inte hade några finansiärer?
-Nej, hur skulle jag kunna veta det? -Ni pratar väl?
Nej, men pengarna kommer ju från finansiären. Det är så jag ser det.
Jag skickar över dem till lord Moyne, som betalar Per-Olov Norberg.
Väldigt rak affär. End of story.
Affären var klar, Trustor var mitt.
[pulserande stråkar]
[Posener] Jag satt i ett flygplan och tittade mig omkring.
Allt är bra i mitt liv, och jag äger Trustor.
Och jag tänker: "Ingen vet det…
…men jag är rikast och mäktigast i det här flygplanet."
[de pulserande stråkarna fortsätter]
[Posener] Trustors kassa var fylld till brädden, på nästan en miljard.
Om jag bara hade velat sno pengarna och sticka
så var det här ögonblicket att göra det. Men jag hade en helt annan plan.
Jag ville bygga ett bolagsimperium.
[af Klintberg] Platsen för det nya bolagsimperiet blev London.
Joachim Posener hade listat ut att om han bodde utomlands,
skulle han slippa undan kriminalvårdens övervakare.
För att etablera sig tog Team Moyne hjälp av en lokal förmåga.
[engelska] Vid lunch tar jag en gin med torr Martini.
Lite gin…
Whisky till kvällen. Så har jag gjort i 50 år.
Bara en skvätt. Skål!
[af Klintberg] Första uppdraget var att hitta ett kontor.
[engelska] "Vi behöver det bästa kontoret man kan ha i London.
Gärna med helikopterplatta."
Och jag tänkte: "Vilka är de här människorna?
Oändligt med pengar.
[Posener] Här låg vårt kontor.
Det var "the place to be" i London just då.
Och mitt rum var det där.
Högst upp med egen uteplats. Vi slogs om det rummet.
Alla ville ha det, men jag vann.
[engelska] Det hela omgavs av en aura av mystik.
Jag minns att särskilt ett rum skulle ha tredubbla väggar.
[Posener] Där skulle jag sitta och lyssna på mötet som pågick i rummet bredvid,
och styra Thomas via telefon, så att han kunde säga det jag ville.
Så jag bad Michael Wynne-Parker att hjälpa till att möblera kontoret.
Det skulle vara lyxigt, det skulle vara "investment banking".
Det skulle vara topp.
[engelska] Pengar var inget hinder, så jag satte igång.
PROJEKTKOSTNADER
[dansant soulmusik]
VINFÖRVARING: 18 900 PUND
GOLV: 43 900 PUND
VALNÖTSGOLV I STYRELSERUM: 14 900 PUND
SUMMA: 340 049 PUND
För mig var det jätteviktigt att saker och ting såg rätt ut,
för jag visste att det öppnade nya dörrar och nya möjligheter hela tiden.
[engelska] Och sen hittade vi Napoleons skrivbord på Harrods.
[Jisander] Det var dyrt som fan. Tydligen hade det stått på slottet Versailles.
Det var väldigt fint, undrar vad som hände med det.
[engelska] Stackars Napoleon.
[af Klintberg] Alla i Team Moyne tog ut arvoden för sitt arbete.
Det är inget olagligt med det. Det som stack ut var summornas storlek.
Pengar slussades vidare till banker med hög sekretess runt om i världen.
Överföringar gjordes också till flickvänner och familjemedlemmar.
Inför sommarens halvårsbokslut
lyckades Team Moyne dölja hålet i kassan med hjälp av en bank i Luxemburg
som kunde ordna en "window dressing", alltså ett lån över dagen.
[engelska] Utifrån sett verkade allt gå väldigt bra.
[dansant soulmusik]
[af Klintberg] De började leva gott i London efter affären. Mycket gott.
Joachim Posener bodde på hotell.
Thomas Jisander och Peter Mattsson inredde en gemensam våning.
[Jisander] Det var en fantastisk penthouse med en "wrap around terrace",
med utsikt över hela London och Hyde Park.
Svepande salonger och guldkranar.
Mitt sovrum var helt i Versace. Jag var helt inne på Versace.
Det var Versace-överkast, Versace-kuddar, Versace-morgonrockar
och fan och hans moster. Fantastisk lägenhet.
[soulmusiken tonar ut]
[Posener] Vi skulle ta lite sommarsemester och vänta till hösten,
på att arbetet skulle sätta igång på allvar.
Då sa jag till Thomas: "Ligg lågt nu."
[hög smäll och glada skrik]
[de skrattar]
[Jisander] Ska man fira ska det inte vara tråkigt.
Och hur får man roligast? Jo, man gör som man känner i kroppen.
Nu promenerar vi då på stranden här, Pampelonne Beach, 27 år senare.
Det är ändå lite spännande att "walk the plant".
Det är lite kul. Lite pirrigt, men samtidigt lite spännande.
Nu börjar vi närma oss just den stranden
där vi festade loss efter den fantastiska affären.
Här låg baren. Typ därifrån…
Vi har gjort ett bra arbete…
…till hit.
Jag fick bra betalt för min insats. Mycket välförtjänta pengar.
Fyrkantig historia.
Och då vill man ju fira.
[glatt skrik]
Det gör vi med en yacht nere på kusten.
[Jisander] Peter, vakna! Dags att korka upp.
Och den båten klev vi på sent i juni, om jag minns rätt,
och hade den nästan i två månader.
Båten var bestyckad med en helikopterplattform.
Syftet var ju inte att man skulle köra från båten 200 meter in till stranden,
men just därför var det så roligt att göra det.
Och man försöker höja ribban hela tiden. Vad ska vi göra den här gången?
Jo, då gjorde vi så att jag klädde ut mig lite för att spexa till det.
Då tog jag på mig en behå och högklackade skor,
och såna stora Elton John-glasögon,
till den dövande musiken av Star Wars.
Det var alltså från den här platsen vi flög.
In dit. Vad kan det vara, 500 meter in? Upp i luften.
Det enda stället man kunde landa på var ju barens tak.
[helikopter hörs]
Den här baren på Voile Rouge var byggd i betong.
Fyra pelare och ett jättestabilt tak. Och där landade vi med helikoptern.
Men lite visste vi vilken effekt de här rotorerna hade.
[härmar ljud från rotorblad]
Vi landade på taket och skulle göra en fantastisk sorti och entré, men…
Det blåste bort allting. Folk satt och käkade lunch där.
Hela skiten blåste bort här.
Det flög ju… Det var allting. Människor, mat i ansiktet, köttfärssås…
…fiskrätter, skaldjursbufféer och allt möjligt
som fastnade i ansiktet på det fina folket.
Ett fullständigt slagfält – det som såg ut som ett krig.
Jag tänkte: "Vad fan gör vi nu?" Och där kom jag ut glad i hågen.
Det var ju lynchstämning.
För att reparera skadan tänkte jag: "Jag beställer in champagne."
Och då beställde jag allt de hade.
"Vad menar du med allt?" "Allt!"
[hög, pumpande festmusik]
[Posener] Det var som om pengarna brände i fickorna på honom.
Helt galet.
[den pumpande musiken fortsätter]
Det måste ha varit en av de bästa somrarna för alla som var på den stranden.
På Voile Rouge i juli 1997.
Och den notan slutade på 408 flaskor Cristal.
[musiken upphör]
[af Klintberg] Och samtidigt i Sverige försökte vice vd:n Richard Djursén
hålla ställningarna på det lite lugnare Stockholmskontoret.
[Djursén] Jag arbetade under sommaren. Jag fick en massa konstiga uppgifter.
Instruktionerna kunde vara högt och lågt, och en hel del lågt också, ska tilläggas.
Jag skulle byta lås på dörrar. Jag skulle köpa ny fax.
Det kom flygbiljetter i namn som inte hade med Trustor att göra.
Jag gjorde väldigt mycket privata ärenden för dem.
Thomas hade en lägenhet i Vasastan, inte långt därifrån jag var,
så jag hämtade hans post och betalade hans räkningar. För hans pengar, givetvis.
Det börjar regna nu, så att…
Det är alltid fräschare att få dem in under tak
på grund av all pollen som är i luften just nu.
Men det är mer en hygienfråga. Jag tycker att det är vettigt.
Det är ett bra träningspass också.
Att springa fram och tillbaka. Det slipper man i Marbella.
Ja, tack. Nu är det klart. Det börjar regna ordentligt nu.
Åh, fy fan.
Under sommaren kom ett samtal från Richard Djursén. Han var helt hysterisk.
"Jocke, Jocke, du måste göra nåt åt det här. Det kommer att bli katastrof."
Han förklarade att Thomas hade hamnat i Paris Match-tidningen,
med champagnefester. Så jag ringde.
Men det gick inte att få stopp på Thomas.
[af Klintberg] Ja, ingen kan väl säga att de smög fram på franska rivieran.
Thomas Jisander fick smeknamnet "Mr. No Limit",
och både han och Peter Mattsson impulsköpte varsin Ferrari.
[Jisander] En blå Ferrari F355, och en likadan röd.
Den kostade ungefär 1,1–1,2 miljoner franc.
Vi betalade med kontanter, satte oss i bilarna och åkte därifrån.
[motorn varvar upp]
Jag såg aldrig den bilen mer.
Jag hade den Ferrarin i 15 minuter. Jag vet inte vart den tog vägen.
Den glömdes bort. För det var så mycket som hände den sommaren.
Då hade vi en bil kvar, och då tänkte vi att vi åker gemensamt ner
till Versacebutiken i Saint-Tropez.
Det jag fick höra efteråt var ju fruktansvärt…
Det var ju precis tvärtemot vad man borde göra
om man precis har varit med och köpt ett bolag för dess egna pengar.
Inte dra till sig onödig uppmärksamhet.
Då hade vi den här inbördes tävlan hela tiden.
"The one who has the most toys when he dies wins", liksom.
Jag kunde aldrig i min vildaste fantasi tänka att nån kunde vara så omdömeslös.
Men jag hade underskattat Thomas.
Sommaren 1997 låg Versacebutiken här.
Så kommer vi här, då. Där bortifrån.
Där stannade jag.
[skrikande bilbromsar hörs]
Jag släpper av Peter, och precis innan han kliver ur säger han:
"Det kommer inte att finnas en enda grej kvar i butiken när du kommer in."
Och så gick han rakt in i butiken. Vi hade ju några drinkar i kroppen.
"Sen finns det ingenting kvar till dig överhuvudtaget."
Han köpte allt i alla storlekar, så jag blev liksom triggad av det där.
"Hur ska jag kontra detta?"
Så jag sa till dem att jag ville ha resten.
"Men det finns ju ingenting."
"Jag tar receptionsdisken, jag vill ha kassaapparaten,
jag vill ha inredningen i omklädningsrummen,
jag vill ha draperier och gardiner och armaturer.
Allting. Skruva ner rubbet."
Det hänger liksom elektriska trådar och skit här.
Det är helt utflyttningsklart, som om man har kastat in en handgranat.
Det sista som händer är att ägaren tar en skruvdragare …
Det var en sån där Medusa här.
Den var skuren i två, så man kunde liksom öppna dörren så.
Den var skitsnygg. Han skruvade loss handtagen, det sista som hände.
Inte en pryl kvar. Rensat.
[af Klintberg] Men vad gick slutnotan på, den här sommaren i Saint-Tropez?
Oj, det vet jag inte. Man kan göra en enkel överslagsräkning.
Båten kostade väl 3–4 miljoner i veckan, plus bensin och…
Ja, jag vet inte. Nåt sånt.
Jag hade den i åtta veckor. Ja…
50 miljoner, kanske. Nåt sånt. 40.
-[af Klintberg] Var det värt det? -Ja, det var det.
[af Klintberg] Vad landade ditt arvode från Trustor slutligen på?
Jag är så gammal nu, så jag kommer inte ihåg siffrorna.
[man] Om de här gossarna inte hade snurrat runt på rivieran så här,
så hade man förmodligen kommit undan.
[af Klintberg] Det här är finansräven Björn Björnsson.
Han har kallats affärsvärldens Terminator, branschens egen sheriff.
Jag tror att alla ville ha det här. Money, money, money.
Det är den krassa verkligheten. Money talks.
Då kanske man blundar med ena ögat.
[af Klintberg] Björn Björnsson blev den som fick flest olika uppdrag under härvan.
Första rollen var som ledamot i Trustors styrelse när själva köpet gjordes.
När lord Moyne stod som ägare till A-aktierna i Trustor,
då utgick ju jag ifrån att de var betalda. Men uppenbarligen var det inte så.
Men du kan inte ta 241 miljoner kronor utan att det märks.
Förr eller senare blir du ertappad.
Det måste ha funnits nån fortsättning i planen.
The master plan.
[Posener] Min långsiktiga plan var att bygga upp och äga en bolagskoncern.
Det skulle jag göra genom ett klassiskt ask i ask-ägande.
Ett bolag som äger ett annat bolag, som äger ett tredje bolag.
Så om det första bolaget var Trustor på en miljard,
och det andra bolaget var ett bolag på fem miljarder,
så kunde det tredje vara värt tio miljarder.
Så efter Trustorköpet kunde jag använda Trustors kassa
för att göra mitt nästa köp. Wilson, det internationella sportmärket.
Men pengarna kom fyra dagar för sent, och därmed sprack affären.
Så nära var jag att få nästa bolag på plats i mitt ask i ask-ägande.
[af Klintberg] En del av planen var att köpa både nya bolag
och att sälja av Trustors tillgångar.
[Posener] Efter sommaren, när vi samlades igen på kontoret i London,
så var situationen helt förändrad.
Business as usual. Det var dags att borsta av sig,
tvätta kostymerna och back to business again.
Se om det fanns andra affärer att göra.
Från lägenheten i London till kontoret
åkte jag varje morgon med privatchaufför i två bilar.
En åkte jag i, den främre,
och i den bakre fick min portfölj åka.
När det gäller när man ska vara på jobbet så har jag en fri inställning till det.
[Posener] Thomas kom på tisdag och gick på torsdag, och vi bråkade hela tiden.
Thomas, som hade varit min lojala hantlangare.
Han hade gjort allting åt mig, och det hade varit perfekt. Och sen bara…
…spårar han ur.
Lierar sig med Peter Mattsson. De bildar nåt team.
Det var ju Thomas och jag förut. Jag tappar kontrollen över honom
mer och mer och mer.
Mitt fokus var på att hitta lösningen
som skulle göra mitt ägande av Trustor lagligt.
Jag har ett årsbokslut som väntar den 31 december.
Vi är nu i september. Jag har fyra månader på mig.
Så jag behövde hålla Thomas någorlunda i schack.
Jag tror att han led av att inte få vara i det finansiella rampljuset,
och känna det jag kände när jag var där.
Om jag sa A, så sa han B, bara för att markera att han minsann var viktig också.
Hela min kontroll av Trustor byggde på
att Thomas var mellan mig och resten av världen.
Och jag hade anförtrott honom med att vara den som höll i pengarna.
Pengarna satt ju på hans konto, och inte mitt. Han hade plötsligt makten.
Det slutade med att vi stod och skrek på varandra som barn inför alla.
Plötsligt ville mina inhyrda lakejer att det skulle röstas och gruppbestämmas.
Lord Moyne och Lindsay Smallbone satt i styrelsen.
Jag hade ingen roll alls.
Sen höll Thomas och Peter på med
att försöka stoppa en journalist som hade dykt upp.
Jag reagerade inte på det alls. Det var väl nån som ville ställa lite frågor.
Det är nog ganska normalt efter en affär.
[skrivmaskinsljud]
Det var ju mycket en slump, för jag var väldigt ny på Svenska Dagbladet.
Jag fick göra olika uppdrag. Då hade lord Moyne just köpt Trustor.
Då kom vi på: "Vi kanske ska göra en intervju med honom
och försöka porträttera honom." Då satte jag igång.
[otydligt tal hörs från telefonen]
Men när jag ringde till Trustor dagen därpå, så var de ju inte där.
Jag fick väl tag på Richard Djursén, som då lovade: "Ja, men det ska vi fixa."
Jag ringer till Team Moyne, som hittar på den ena anledningen efter den andra
att så att säga förskjuta den här intervjun.
Och journalisten blev irriterad, minst sagt.
Vid den tiden hade inte jag nån tanke på att det här var en ren bluff.
Jag ville få insyn, helt enkelt.
Och ju mer han upptäckte, desto mer nyfiken blev han.
Jag kände ju att det här är nånting som inte stämmer.
Det var tveksamt om lord Moyne hade några pengar.
Att han inte var den framstående affärsman i Guinnessfamiljen
som han hade utgett sig för. Snarare det svarta fåret i Guinness.
Sen fick jag också information om Peter Mattsson,
att han hade hållit på med ett bolag där de lurade rika engelsmän
på deras förmögenheter.
Och Lindsay Smallbone hade också drivit bolag
och tagit ut pengar för egen räkning och sånt där.
Småfifflare, helt enkelt.
Jag hade ingen aning om nåt av det här.
Deras skelett rasade ut ur garderoberna,
om allt de hade undanhållit mig för att få vara med på affären.
Det ironiska är att om de hade sagt att "Okej, du får en intervju i morgon",
första gången jag ringde, då hade det aldrig blivit nån Trustoraffär.
I alla fall inte med mig.
[af Klintberg] Men det hände också nåt annat som satte saker i rullning.
En engelsk privatdetektiv med kontor både i London och Stockholm
fick ett nytt uppdrag.
[engelska] De senaste 35 åren eller så har jag utrett bedrägerier.
Det är inte kärnfysik. Det är som matlagning – alla klarar av det.
[af Klintberg] Hans uppdrag var att hitta skit på en av parterna i en rättstvist,
och den personen råkade vara…
…Lindsay Smallbone, Trustors nya vd.
[engelska] Klienten sa: "Jag vill kolla upp Lindsay Smallbone,
för jag har nåt otalt med honom.
Du ska kolla upp vem han egentligen är, för jag tror att han är en bedragare."
Så vi gjorde en bakgrundskoll på Lindsay Smallbone,
och fick reda på att Lindsay var vd för ett svenskt företag som hette Trustor AB.
Låt oss kolla upp vad det är för företag han är vd för.
Jag bläddrade i några dokument om Trustor.
Det var nåt som inte riktigt stämde i det pappersarbetet.
Det såg ut som om betalningen gick till den ursprungliga ägaren Norberg efteråt.
Och jag tänkte: "Vänta lite. Det går ju inte ihop.
Man ska inte kunna kontrollera företaget, och först sen betala personen.
Nåt är fel med det här företaget. Nåt är väldigt fel."
[dramatisk instrumental musik]
[af Klintberg] Snaran drogs alltså åt från flera håll.
En grävande journalist, och i en annan del av världen en privatdetektiv,
och sen ramlade också polisen in av en slump.
Samma dag som privatdeckaren snubblade över detaljerna om Trustors ägarbyte
hade han ett möte i ett helt annat ärende hos svensk polis.
Det var fredag den 17 oktober 1997.
[engelska] Mötet med Jochum Söderström hade inget med Trustor att göra.
Det är viktigt. Jag gick bara och tänkte på det.
[af Klintberg] Den här dagen blev ett lite utdraget telefonsamtal
upptakten till en av Sveriges största polisutredningar.
[engelska] Jag kom lite tidigt, och jag såg att Jochum satt i telefon.
[svenska] Då pekade jag på min kollega. Nigel gick dit, och de började prata,
och jag fortsatte mitt samtal.
[engelska] Jag fick se lite dokument, och det var kul att få se vad de utredde.
Och jag sa: "Det här är småpotatis.
Det händer redan stora grejer, men det händer helt öppet, på börsen."
[svenska] När jag pratar i telefon ser jag att de går upp i varv.
[engelska] Då hade Jochum pratat klart i telefon.
Han kom och frågade: "Nigel, vilket företag pratar du om?"
[svenska] Han berättade att det gällde investmentbolaget Trustor.
[engelska] Allt hände mellan cirka 12.30 och sex på eftermiddagen.
Vi snackar om sex timmar.
Sen gick jag.
[svenska] Det var en slump att vi fick informationen.
Och det här blev startskottet för oss att sätta igång underrättelsearbetet,
och jobba fram till en förundersökning.
Nigel berättade också att det fanns en journalist
som hade varit i kontakt med dem.
Så jag beslutade att vi helt enkelt kallade upp honom till oss
för att höra vad han visste.
Så vi gjorde en deal, liksom. "Okej, jag ger er information
och ni ger mig information."
Jag visste att det skulle komma ut en tidningsartikel
som var väldigt negativ i slutet på oktober.
Men jag visste inte att polisen också hade startat en utredning.
Precis då hade jag en inbokad resa med min dotter och min flickvän.
Det var första gången som min dotter och jag skulle kunna åka nånstans.
Eftersom jag hade suttit i fängelse så hade jag missat fyra av hennes fem år.
Alla de viktiga åren, när man byter blöjor och får gråta ut i pappas famn.
Det här var vår chans att få en nystart.
Så jag beslöt mig för att ändå åka. Vi åkte till Barbados på en vecka.
[ödesmättad instrumental musik]
Det var jätteangeläget att komma igång snabbt,
fokusera på vad som har hänt och vem som gjorde vad.
Då började vi titta på det här, och vi fann då att lord Moyne var luspank.
Samtidigt gick vi vidare och tittade på de här svenskarna,
Peter Mattsson och Thomas Jisander.
Fanns det möjligtvis några kreditkort som de hade? Jo, men det hade de.
Man hade handlat för stora, stora belopp i Saint-Tropez.
Köpt champagnelådor, hyrt helikoptrar, hyrt båt.
Och levt ett riktigt sus-och-dus-liv.
Det gav ju ännu mer eld i det hela.
Och vi tog kontakt med Riksbanken
för att se om det hade gått ut nåt större belopp till utlandet.
Då fick vi fram att över 600 miljoner kronor
hade betalats ut till ett konto i Barclays Bank i London.
Vi fick kompletterande information av dem, att det var "almost zero on the account".
Nu förstår vi att det är allvar.
[af Klintberg] Polisen och journalisten grävde parallellt vidare,
och bit för bit klarnade bilden.
[stråkar i livligt tempo]
[skrivmaskinsljud]
Det var många turer innan artikeln blev publicerad.
Stämde det eller stämde det inte?
Vi fick sitta och gå igenom alltihop.
[Djursén] Sen publicerade Gunnar Lindstedt sin artikel.
Och då smäller det.
[Ominös instrumental musik]
Min tolkning är att det blir panik i Team Moyne-gänget i London.
De ringer hej vilt och vill ha svar på frågor som jag inte kommer ihåg.
Det var fram och tillbaka. Jag skulle göra saker, ta reda på saker.
Det skulle dementeras hit och dit.
[Söderström] Vi åkte till Trustors kontor, och på plats fanns Richard Djursén.
Vi satte oss ned och pratade med Djursén.
Efter ett tag bröt han ihop fullständigt.
Vi behövde ta reda på vem det var som styrde affären.
Med i den här lordens följe fanns ju tre personer.
Peter Mattsson och Thomas Jisander. Och så fanns Joe Falk.
Totalt okänt namn för oss.
[Lindstedt] Mina källor sa att den personen var väldigt viktig.
Vem är Joe Falk?
[dramatisk instrumental musik]
[Söderström] Det märktes att han hade nån framträdande roll.
Vem var Joe Falk?
KONTAKTUPPGIFTER
På kvällen ringde Richard Djursén upp en av kollegorna.
"Titta på Thomas Jisanders kusin."
Efter det gick vi in i brotts- och belastningsregistret.
Och vad fann vi? Jo, Joe Falk.
Han hette i själva verket Joachim Posener.
[musiken ökar i styrka]
När jag förberedde Trustoraffären kunde jag inte använda mitt eget namn
så jag tog påhittade namn.
Joakim Rolfsson, Ralph Jobe och även Joe Falk.
Jag ville inte att nån skulle koppla namnet Joachim Posener till Trustor.
Medan jag är på Barbados så rasar mitt liv.
Jag sitter och äter lunch på en altan bredvid poolen.
Det kommer fram en hovmästare.
"Herr Posener, ni har ett samtal."
Han pekar på en telefon – då hade man telefoner – som låg med luren av.
Jag tror att det kan vara en dålig nyhet, men inte det jag ska höra.
Jag lyfter luren, och det är Thomas…
-Hallå? -Som säger…
"Jocke, nu måste du lyssna."
"Polisen har slagit till."
[suggestiv musik]
Det öppnas nånting som heter en förundersökning.
"Vad är det", frågar jag? Då svarade han: "Det är ju inte så bra."
Nej, det var det inte.
Jag fattade att det är över. Omedelbart.
Det var viktigt att agera snabbt,
för risken fanns ju att pengarna skulle försvinna.
Nu är tiden slut. Polisen står och knackar på dörren.
Polisen är innanför dörren.
Allt jag kunde se framför mig var Norrtäljeanstalten.
Jag hade filmkamera med mig. Och…
…min flickvän filmar mig på världens mest underbara restaurang.
Min dotter säger nånting till mig och jag svarar nånting,
men vi pratar förbi varandra. Jag är bara inte där.
Det var över.
[harklar sig]
Det är mycket som händer på en och samma gång nu.
Jag lämnar Barbados den 31 oktober.
Samma dag som Svenska Dagbladet publicerar sin artikel
och samma dag som polisen gör tillslag mot Trustor.
Thomas väntar på mig på Heathrow Airport när vi landar från Barbados.
Så jag skickar hem flickvän och dotter till Sverige.
Där skulle min flickvän ordna upp saker och ansluta sig till mig.
En av sakerna hon skulle ordna var att snabbt åka hem till Thomas,
där jag hade lite pinaler,
och få undan dem.
Det lyckades hon med – delvis.
Hon missade ett anteckningsblock.
[af Klintberg] Så när polisen gjorde husrannsakan hemma hos Thomas Jisander
hittades flera uppgifter som knöt Joachim Posener till affären.
I Jisanders lägenhet fanns det handlingar och brottsupplägg,
där man kunde läsa hur saker och ting skulle gå till.
Det bekräftar ju också att det var Joachim Posener som var huvudmannen.
[Posener] När det kraschade saknades drygt 400 miljoner i Trustors kassa.
Thomas kände några i Genève.
"De har lösningen, Jocke", sa han. Och iväg åkte vi.
Thomas hade ordnat ett möte med maffians bankirer.
Bägge två hette Ricardo i förnamn och bägge två var italienare.
De hade ett par livvakter i rummet.
Jag förstod snabbt att de var en del
av den organiserade italienska brottsligheten.
[italienska hörs svagt]
Jag tror att de ska presentera en lösning för mig,
så att jag kan fortsätta äga Trustor. Men det de presenterar
är att de ska köpa Trustor och att de ska ta över Trustor.
Nej, de träffar vi inte där.
Det… Vi hade inget möte med Joachim och R1 och R2. Nej.
Han har väl aldrig träffat dem?
[Posener] Thomas var i nån form av panik. Vi var alla i panik.
I hans panik ville han lämna över den heta potatisen till dem,
och täppa igen det här hålet på 400 miljoner.
Det har jag inget minne av.
[hummar] Nej.
Han trodde att han kunde komma till Sverige med ett kontoutdrag
som visade att pengarna var där, 400 miljoner saknas inte.
Och Ricardo och Ricardo skulle vara de nya Trustorägarna.
De ville plundra bolaget helt rent, och det var inget som jag ville vara med om.
Jag förstod att jag skulle få ansvara även för vad som hände nu.
Så jag sa nej på sittande bord och så åkte vi därifrån.
Det var sista gången jag träffade Thomas.
Det enda jag ville var att äga bolaget.
Och med polisen inblandad visste jag
att det tåget hade lämnat stationen. Det skulle inte hända.
Och där lämnar jag Trustor.
När jag åker från Genève, då är jag inte med längre.
Min ersättning från Trustor hade jag placerat på tre olika bankkonton.
Ett av dem låg i Israel.
Jag var orolig att de skulle bli frysta och konfiskerade.
Så jag tänkte att jag tar ut dem och gömmer dem, och sen åker jag hem.
Jag gick till ett internetcafé och följde nyheterna.
Mitt foto fanns inte i tidningarna ännu.
Jag ringde hem till ett par vänner som jag litade på.
Men jag undvek familjen. Jag förstod att polisen skulle bevaka dem.
Jag var allmänt paranoid.
[af Klintberg] Eftersom alla i Team Moyne befann sig utomlands
fick polisen rikta in sig på de få personer de kunde hitta i Sverige.
För mig smällde det Allhelgonahelgen det året.
Då kör hustrun och jag ner till Skåne med en släpvagn
med lite prylar.
Cykel och gräsklippare – allt man ska ha på en sommarstuga.
Då ringde telefonen.
Då går jag lite mer irriterad än vanligt och lyfter på luren.
"Hallå?" "Är det här Björn Björnsson?"
"Ja, det är klart som fan. Vem skulle det annars vara?"
"Det här är från Rikskriminalen."
Då tvärnitade jag och körde in, och då säger de så här:
"Vi vill hålla ett förhör med dig ikväll."
"Aj", sa jag. "Jag kommer så fort som möjligt." Och slängde på luren.
Och då körde jag väldigt fort upp från Österlen till Stockholm.
Och där blev jag korsförhörd i tre timmar.
Jag var misstänkt initialt.
Jag blev skitförbannad, på vanlig svenska.
Det här var lite krångligt idag.
[af Klintberg] Polisen pratade också med vice vd Richard Djursén.
Det är några timmar innan jag ska åka på bröllopsresa till Mauritius.
Polisen och jag pratar. Jag tycker att allt är frid och fröjd,
och de släpper iväg mig.
Det var ingen bra semester. Alla journalister ringde mig.
Jag var den enda som svarade.
[Djursén, i telefon] Vad jag förstår ska Lindsay Smallbone redovisa det i dag,
vad de olika investeringarna har gått till och vad som har skett med pengarna som är…
Eller rättare sagt, pengarna som inte är på Barclays Bank.
Ja, det var en katastrofsemester, med facit i hand.
[Djursén, i telefon] Jag har inte varit vice vd på nåt sätt i praktiken.
Det är bara en titel jag har haft.
Jag har mer eller mindre varit, som jag själv tycker,
snudd på en springpojke.
Han kunde inte få stopp på munnen, Djursén. Den bara babblade.
[i telefon] Hade de varit lite smidigare hade Lindsay Smallbone och lord Moyne
kunnat sprungit in på det där kontot och fixat det själva, om de hade velat.
Det gick inte att få slut på det. Han skapade bara nya problem.
[i telefon] Så jag blev involverad i nåt som jag inte hade med att göra.
Det gick så långt att några av mina kompisar ringde och sa:
"Nu får du inte prata med journalister. Det märks att du har druckit vin,
och du är på direktsändning i Aktuellt."
[kvinnlig tv-röst] Vem tillsatte dig?
[i telefon] Öh… Officiellt så var det väl…
…öh…styrelsen, var det inte det?
Katastrof. Vi är fortfarande gifta, så det är väl bra.
[Posener] Jag sitter i Israel och ser hur den här affären
blir större och större och större.
Och nu syns jag på alla löpsedlar.
[engelska] Kollapsen var otrolig.
MOYNE ÅTALAD I SVENSKT BEDRÄGERIFALL
Sida efter sida i den brittiska pressen.
Allt upphörde så abrupt.
Ena dagen var det affärer. Dagen efter var det finito.
[af Klintberg] En vecka efter att affären uppdagats
lämnade Thomas Jisander och Peter Mattsson rivieran
och reste tillbaka till Sverige.
De hade tänkt hålla en presskonferens och räta ut lite frågetecken,
men hamnade istället i häktet.
Man tänkte: "Fan, vad stort det här är nu. Kan de inte bara ställa några frågor?
Vi öppnar en flaska vin och låter udda vara jämnt".
Det tog väl 15 minuter, sen var det bara: "Bra, avsluta." Häktad.
[af Klintberg] Alla i Team Moyne fick omedelbart lämna sina poster,
och Joachim Posener häktades i sin frånvaro.
Finansmannen Björn Björnsson däremot fick sin andra roll i Trustoraffären.
Han utsågs till ny vd.
Det var en extremt rörig vecka när det här exploderade.
Det första jag gjorde när jag blev vd
var att få grepp om vad som faktiskt har hänt.
Under senhösten och vintern ringer Björn Björnsson till mig,
och vi träffas hos en advokat.
Jag sitter där och berättar allt jag känner till.
Att Team Moyne hade en deal med den gamla ägaren
att han skulle få köpa några av Trustors tillgångar till ett på tok för lågt pris.
Jag lyckades stoppa det, och räddade pengar till Trustors aktieägare.
Jo, men man kan vara en nyttig idiot.
Det ursäktar ju inte vad du håller på med.
Jag såg en vice vd som inte klarade av sitt jobb.
Att han skulle sluta var ju så uppenbart.
[Djursén] Trots att jag berättade allt jag visste fick jag sparken från Trustor.
Jag blev så kränkt.
Alltså, Trustortiden är…
Den är jobbig.
[af Klintberg] I november 1997 gick Joachim Posener under jorden.
Den första tiden rörde han sig i Europa.
Betalade kontant, skrev in sig på hotell under andra namn.
Han hann sätta sig på ett flygplan till Sydamerika
bara några dagar innan han blev internationellt efterlyst.
[suggestiv musik]
[Posener] Jag kände en person i Stockholms undre värld,
som i sin tur hade kontakter i Sydamerika.
Det här är människor som är väl organiserade och väldigt farliga.
Jag köpte nåt som i spionvärlden kallas för "legend".
Alltså en skapad identitet.
Det var ett namn och personnummer med en historik
som odlats fram i decennier.
Jag klev in i ett skal och blev en annan person.
-[portugisiska] Ska jag svänga här? -[portugisiska] Ja, och sen till höger.
[svenska] Jag blev en annan existerande person.
-[portugisiska] Hans ansikte är svullet. -[portugisiska] Jo, men lite mindre nu.
[svenska] De här människorna gömde undan mig i en liten by i Brasilien.
Där bodde jag i många år.
-[engelska] Hejsan! -[engelska] Hejsan!
[svenska] Jag spenderade mycket tid i en favela, den lokala slummen.
Polisen gick inte in där. Man går inte in där om man inte är inbjuden.
[de pratar högt på portugisiska]
Territoriet kontrollerades av en knarkliga,
som hade sina soldater som bevakade entrén.
Ingen kunde hitta mig där.
[nyhetsvinjett]
God kväll. Vi börjar med den senaste utvecklingen i affären Trustor.
[af Klintberg] Under hösten och vintern fortsatte nyhetsankare i brokiga slipsar
att rapportera om Trustorhärvan.
…bakom plundringen av kassan.
Plundringen av Trustor på flera hundra miljoner kronor.
[af Klintberg] Plundring var ordet som återkom.
Det finns nu risk att plundringen av investmentbolaget Trustor aldrig reds ut.
[af Klintberg] Frågan som ingen lyckades besvara: Var fanns Trustors pengar?
[Posener] Det fanns ett hål på drygt 400 miljoner.
241 miljoner hade jag använt för att betala den tidigare ägaren, Norberg.
De var nu omvandlade till aktier, pantsatta på banken.
Så när polisen letade efter pengarna… De ligger där i form av aktier.
Det har spekulerats i hur mycket jag fick ut från Trustoraffären.
Jag betalade ut tio miljoner till mig själv.
Det är den sanna siffran.
Den lever inte upp till förväntningarna, men det var tio miljoner.
Den här affären skulle ju vara långsiktig. Jag tänkte plocka ut den summan varje år.
Men inget blev som jag hade tänkt mig. Hälften av de tio miljonerna
blev frysta av polisen och Trustor.
Så dem kom jag aldrig åt.
Och så har vi Thomas. Han fick fem miljoner,
men nöjde sig inte med det. Vad jag har förstått tog han ytterligare 90 miljoner.
Men det skedde bakom min rygg och gick inte till mig.
En viktig grej var att jag lyckades betala tillbaka de 20 miljonerna
till gangstrarna i undre världen i Sverige.
Så att jag var skuldfri och inte skulle få problem i framtiden.
Och 70 miljoner, det var olika utgifter.
Löner, resekostnader, kontor.
Kompensation till lord Moyne och Lindsay och Peter.
Visst, jag köpte Trustor, men det är inte plundrat.
[af Klintberg] Det är en solklar plundring att ta av Trustors pengar till köpet
och sen använda kassan till resor, kontor, semestrar…
Men om man skriver en… "Det här är mitt arvode."
Då är det inte plundrat. Det är en bokföringsfråga.
Jag har köpt företag, inte rånat.
[af Klintberg] Om det inte är ett rån, vad är det då för dig?
Jag har köpt bolaget och tagit ett otillåtet lån.
Där är vi.
[Posener] Så här har vi det. Vi är nu i köket. [harklar sig]
Här kokar jag vatten till frukost.
Så här ser det ut när man inte orkar städa hela tiden.
Diskmaskinen klarar inte allt. Jag var ute och handlade bröd.
Jag levde på Trustorpengarna i ungefär tre år.
Det är dyrt att leva på flykt.
Köpa sig en ny identitet, och inte kunna jobba.
Det är dyrt att låtsas vara någon annan.
Den här utsikten har jag sett mycket av.
För att inte bli hittad måste man se helt annorlunda ut
än vad alla förväntar sig.
Så krullhåriga, svarthåriga Joachim blev rakat huvud.
Småknubbiga Joachim blev "fit" Joachim.
Jag bytte ut glasögon mot linser. Självklart åkte jag aldrig hem.
Det hade ju varit självmål. Jag höll mig först i Brasilien.
När Brasilien läckte ut i media hade jag redan flyttat tillbaka till Europa.
När Joachim var på flykt så påstod media i tid och otid
att de hade hittat Joachim.
Polisen tror nu att den bild en svensk turist tog i Sydafrika
verkligen föreställer den efterspanade Joachim Posener.
[Jisander] De smällde upp en bild,
och vi som kände honom såg direkt: "Jesus Christ, det där är inte han".
Stämmer antagandet så har den sju år långa jakten tagit ny fart.
"Har vi äntligen hittat honom? Är detta slutet på jakten?"
[energisk musik]
Sen gjorde man olika fantombilder. Ja, herregud, alltså.
Det fanns nog 50 människor som såg ut som de här fantombilderna.
[musiken upphör abrupt]
[ljud av någon som stökar runt]
[Djursén] Få se nu… Hade vi inte en rolig bild? Här då?
Okej, där har vi den. Här är en hel del.
Titta här. Alla tidningsurklipp.
Det är hur mycket som helst, tycker jag.
Sen tar de det absolut sämsta fotot.
Det tyckte jag var kränkande faktiskt.
[skrattar]
Det här är en lite schysstare bild. Den gör inte narr av mig.
Det är bara skit.
[tung suck]
[Djursén] Ett halvår efter Trustorhärvan hade jag en ettårig son
och två nyfödda tvillingar.
Jag hade inget jobb, alla konton var låsta, jag hade inga pengar,
och ingen ville ta i mig med tång.
Jag fick sälja huset.
Vi fick sätta oss i en liten hyresrätt i Hägersten.
Mitt liv förändrades totalt.
Jag förlorade allt, utom min familj.
I princip ville jag hämnas på alla människor som har gjort mig illa. Och…
Den jag var mest arg på var Björn Björnsson.
Han slängde mig under bussen.
Av den anledningen ville jag ta kål på honom.
Jag åkte runt där han bor i Djursholm, utanför hans villa, flera gånger.
Det här vet inte han om.
Sen åkte jag omkring där med bilen i alla fall, och…
Hur sjukt är inte det här, då?
Ett tag hade jag nog kunnat skriva en bok
med 300 sätt att ha ihjäl en människa utan att åka dit.
Det var allt från att köpa en flismaskin och flisa upp en människa,
och sprida ut det i havet så att fiskarna äter upp det.
Du måste på nåt sätt göra dig av med kroppen.
Då fanns inte Google, men det kunde man ta reda på ändå.
Hur man kremerar saker. Det är med hög värme, givetvis.
Det går att bygga. Min tanke var att hyra en stuga långt upp i Norrland,
och bygga en sån ugn, där all dna försvinner i princip.
Så här satt jag och tittade på Björn Björnsons hus.
Jag åkte fram och tillbaka och kollade alla eventuella flyktvägar i hans område,
så att man snabbt skulle kunna komma därifrån.
Jag tänkte att jag måste sätta dit mig själv. Jag ringde upp Nacka psykvård,
och berättade att jag behövde komma in, för jag tänker ta kål på en människa.
Så här grova tankar tänker man bara när man är deprimerad.
[af Klintberg] Har du kvar de tankarna?
Nej, de är borta för länge sen.
Det här klarade jag utan att böla. Det var konstigt.
Ja, ja…
Att jag hade bölat hela tiden, det hade jag trott.
Nej.
Alltså… Pratar man bara och kommer igång, då kan man klara sig. Förstår, du?
Då klarar man sig.
Men egentligen… Ja, skit i det.
[gråter högt]
[hummar]
[Djursén snyftar högt]
-Tragiskt att det gått så där för honom. -[Djursén] Nej, förlåt…
Även om han är östgöte.
[Djursén snyftar och mumlar]
[Björnsson suckar]
Men det verkar gå bra för honom. Han åker runt i Porschebilar och bor så där.
Ekonomiskt går det ingen nöd på honom.
[dramatisk instrumental musik]
I dag inleddes rättegången mot det gäng
som låg bakom plundringen av företaget Trustor.
[af Klintberg] Ekobrott är svåra att bevisa, och extra komplicerade
när de skett utomlands.
I det här fallet saknades också huvudpersonen.
Så det rättsliga efterspelet blev något av ett fiasko.
Lindsay Smallbone slapp åtal och gick fri,
eftersom Nya Zeeland saknade utlämningsavtal med Sverige.
Lord Moyne åtalades, men hävdade bland annat
att namnteckningen på vissa av Trustors dokument inte var hans.
Även han friades.
[man, på engelska] Varför var du viktig för dem?
[engelska] Namnet.
Jag är bankrutt. Så enkelt är det.
[af Klintberg] Mattsson och Jisander blev först dömda i tingsrätten.
[Jisander] Jag blev dömd till fem års fängelse, nio års näringsförbud
och 100 miljoner i skadestånd.
[af Klintberg] Men de överklagade till hovrätten.
Och den här gången var vi bättre rustade.
[af Klintberg] Praktiskt nog kunde de skylla på huvudpersonen, som inte dök upp.
Under rättegången hade de de mest absurda argument för sin oskuld.
Åklagaren påstår att han har hittat skrivelser
i datorn som stod i min lägenhet. Men vem skrev på den datorn?
Då tog vi in en teknisk expert som demonstrerade för rätten
hur enkelt det är att fjärrstyra en dator.
Och min bevisning ligger på att bevisa att så kan vara fallet.
Sen är det upp till rätten att avgöra om de tror på det.
Uppenbarligen trodde de på det.
I dag friades de helt av hovrätten.
Bevisningen ansågs inte tillräckligt stark mot Thomas Jisander och Peter Mattsson.
Det har varit väldigt kämpigt, och därför är det en otrolig lättnad
att det finns en rättvisa i samhället.
[dramatiskt ljud vid varje bildväxling]
[Söderström] Joachim Posener dömdes aldrig för nånting. Han bara försvann.
Och…vi har ju inte hört eller sett…
-[kvinna] Fore! -Ja, förlåt.
Vi har inte sett röken av honom, om jag får använde det uttrycket.
Jag slutade vid polisen och kände att jag behövde göra nånting annat.
Och började arbeta på en golfklubb.
Det grämer mig naturligtvis oerhört mycket att vi inte fick fatt på Joachim Posener.
Vad fan…
Det skulle ha gett ett avslut, en punkt på alltihop.
Så känner jag.
Det är ju konstigt att man kan hålla sig borta i 30 år.
Inte träffa familjen, hela tiden känna sig jagad.
Det är som att sakna en identitet.
[högt gatusorl]
[Posener] Genom att vara gömd har jag kunnat leva ett liv på mina egna villkor.
Där jag bor är det fortfarande ingen som kallar mig Joachim.
-[franska] Charlie, hur är det? -[franska] Hur är det?
[franska] Vad roligt att se dig. Vi ses.
Trots att jag sen länge har fått tillbaka mitt pass och mitt riktiga namn.
[af Klintberg] Hur lever du i dag?
[Posener] Ja, jag lever lite bohemliv.
Inte i mitt hemland, inte ens i min frus hemland.
En fot i samhället och en utanför.
Behöver jag försörja mig? Absolut.
Jag har jobbat med det jag kan – som konsult, som rådgivare.
Men jag gör det i skymundan.
[kvinna, på franska] Vad vill du att folk ska veta om dig?
[franska] Att det aldrig handlade om pengarna, utan om utmaningen.
Adrenalinet man får av såna affärer är min drog.
Ja, det kan vara svårt att sluta när man väl har börjat.
-Har du familj? -Ja, jag har en fru och två barn.
-Pojkar eller flickor? -Flickor.
-Får du träffa dem? -Ja, jag bor med min yngsta.
Och jag har lovat att inte prata om min andra dotter.
Hur gamla är de?
Den yngsta är 15, och den äldsta är 32.
Som jag.
Så jag skulle kunna vara din dotter.
Ja, faktiskt.
[af Klintberg] Det största offret är ju din äldsta dotter, som du lämnade.
Vad tänker du om det?
Att det är jättesorgligt och tragiskt,
men…att jag inte hade varit en…
Jag hade inte varit en normal människa efter tio år till i fängelse.
Jag klarade bara inte av det.
[af Klintberg] När du tittar på hur allt blev…
Du har levt gömd och tappat banden med Sverige, familj och dotter.
Var det värt det?
Det är en sån enkel men samtidigt komplicerad fråga,
för att… Om jag inte hade gjort Trustoraffären
skulle jag inte vara gift med den kvinna jag är gift med.
Jag skulle inte ha det barn jag har och lever med i dag.
Var det värt att inte sitta i fängelse i tio år till? Absolut.
[af Klintberg] Med det priset som det blev för din familj i Sverige?
Det var värt det för mig, men kanske inte för dem.
[suggestiv musik]
[af Klintberg] Och så till den mest absurda konsekvensen av den här härvan:
Trustors aktieägare blev stora vinnare.
För att förstå hur det går ihop måste vi titta på Björn Björnssons
tredje och sista roll:
Den som likvidator, med uppgift att avveckla Trustor.
Vårt uppdrag var att få tillbaka så många pengar som möjligt.
Betala skulderna och sälja alla tillgångar.
Det som blev över skickade man ut till aktieägarna som utdelning.
[af Klintberg] Likvidatorerna hittade pengar
på Team Moynes olika konton runt om i världen.
Thomas Jisander fick betala tillbaka 65 miljoner i en förlikning.
De inblandade bankerna stämdes på rejäla belopp.
Och Trustors undervärderade tillgångar såldes.
Så trots alla pengar som brunnit upp
fördubblades ändå aktievärdet efter att härvan avslöjats.
Att det blev en bra affär för aktieägarna är ju liksom ödets ironi.
[af Klintberg] Brott hade begåtts, och ändå förlorade systemet.
Notan för myndigheternas arbete hamnade hos skattebetalarna.
Och alla de inblandade gick fria. Ja, eller nästan alla.
Men som vissa säger: Varför följa lagen när man kan se den som en rekommendation?
[suggestiv musik]
Nu mår jag jättebra. Hur bra som helst.
Jag har ett bra liv. Jag har jobbat hårt.
Jag har startat företag som har gått jättebra.
Jag har sålt företag och fått hur mycket pengar som helst.
Så i dag är jag helt oberoende finansiellt och kan göra i princip vad jag vill.
[musiken ökar i styrka]
[Jisander] Ja, som jag har sagt: Vem kommer ihåg en som inte vågar?
Varenda krona som kom från Trustor i ett eller annat sammanhang
är sedan länge slut.
Det var helt omöjligt att förutspå
att jag skulle tjäna så lite på den här transaktionen som jag gjorde.
[Posener] Efter Trustor visste jag att jag hade markerat min närvaro på denna jord.
Det gav mig tillfredsställelse.
Men det som drev mig då finns inte längre kvar.
Den frihet jag sökte genom pengar
byttes ut mot en frihet där ingen styr över mig.
Där jag själv väljer var jag vill dyka upp.
Och jag väljer också när jag försvinner.
[busvisslar]
[Posener] Det knäppa är att runt rättegången hörde Thomas av sig till mig,
och frågade: "Kan vi göra det igen?"
[dov instrumental musik]
[musiken upphör]
[energisk elektronisk musik]
[hundskall]
[ohörbart samtal]
[engelska] Titta på min brasa.
Magisk brasa.
Flera har sagt: "Vilken fin brasa." I tron att det är en riktig brasa.