Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
НЕРОЗКАЗАНЕ
Джеймі, усе гаразд?
Чорт забирай.
Мені треба випити.
-Усе гаразд, хлопче? -Мені цікаво.
Одним словом, що спадає на думку людям,
коли вони чують «Джеймі Варді»?
Нічого собі.
Одним словом.
СТАДІОН «КІНГ ПАУЕР»
Одним словом?
Це важко.
Швидкість.
Агресія.
Голи.
Вірність.
-Друг. -Так, справжній друг.
Легенда.
ГОРДІСТЬ ЛЕСТЕРА
Неймовірно.
Одним словом?
Мабуть, скажуть «дурень».
Це Варді!
Варді — просто вогонь!
Для людей він майстер провокацій.
Дражнить фанатів суперників.
Але він куди глибший, ніж здається.
Це найкрутіша історія аутсайдера всіх часів.
Хлопець із низових ліг,
це ж справжня футбольна казка, правда?
Добратися до Прем'єр-ліги — це як підкорити Еверест без кисню.
Тоді все стало справжнім.
Було повно тривожних дзвіночків.
Поліцейські справи, пиятики, вечірки, бійки.
У його характері є кнопка саморуйнування.
Джеймі Варді оштрафували.
Бляха, що я наробив?
Ти можеш усе зіпсувати, заради чого так важко працював.
-Привіт. -І тоді все перевернулося.
Усе.
Удар Варді! Оце так!
Тут коїться щось неймовірне. Ми можемо зробити неможливе.
Ми можемо виграти лігу!
У футболі можливо все.
Джеймі Варді творить історію.
Від принца низових ліг до короля Прем'єр-ліги.
Це Джеймі Варді!
ДЖЕЙМІ ВАРДІ
Гаразд, Джеймі, з чого все почалося?
О, стривай, можна спершу пиво взяти?
-Звісно. Де воно? -У шафці за тобою, у маленькій такій.
Там унизу має бути «Модело».
-Ага. -Тут починається божевілля.
-Так. -І…
Дістань, будь ласка, великого дерев'яного півня, на якого спирається пані.
Так. Знайшов.
От молодець.
Дякую, друже!
Ну, погнали.
Гаразд, то з чого твоя історія бере початок?
-Футбол чи життя загалом? -Життя.
Вони тісно переплетені.
Усе почалося в Шеффілді, біля Гіллсборо.
ШЕФФІЛД ПІВДЕННИЙ ЙОРКШИР
Мені було десь 19 чи 20, жив із батьками.
Сімейне життя було нормальним, я гнув спину на фабриці.
Робив милиці, ходунки, усе, щоб допомогти людям, які не могли ходити.
Робота була пекельна, цілісінькі дні. Спина просто відвалювалася.
Не про це я мріяв у дитинстві,
але я думав, що життя так і піде.
Такий був мій шлях.
То ким ти мріяв стати, коли був малим?
У дитинстві я мріяв ганяти м'яча за «Шеффілд Венсдей».
Щотижня ходив на матчі «Шеффілд Венсдей»
і дивився на Девіда Гірста.
І Гірст. Чудовий гол.
Він був нападником.
Пас у стіночку з Веддлом, Гірст виривається та забиває!
Бачив, як він забиває, а фанати схоплюються й шаленіють.
Пам'ятаю, як це відчувалося. Хотів бути, як він.
Хотів стати нападником.
У десять мене покликали до юнацької академії «Шеффілд Венсдей»,
це був майже крок до великої гри,
шлях до професійного футболу.
Це купа роботи, самопожертви й відданості.
Але контракт з академією був усім.
У школі на кожній перерві — футбол.
Обідня перерва — футбол.
Тричі на тиждень, а потім тренування.
Я страшенно цього хотів.
Пройшов до команди юніорів (до 16 років).
Я був дрібненьким для свого віку, ще не виріс.
Але коли ти вже так далеко,
думаєш: «О, все окей, я точно буду футболістом».
Але мені сказали: «Ні.
Ти замалий для професіонала.
Знаю, ти мріяв, але ти не дотягуєш».
Це було важко проковтнути.
Після цього, якщо чесно, про великий футбол я й не думав.
У 20, якщо ти не в Прем'єр-лізі,
шансів туди потрапити майже немає.
Я все ще ганяв м'яча за «Стоксбридж» на пів ставки.
-Це ж восьмий рівень був, так? -Восьмий. Шалено.
До вершини далека дорога. Шансів не було.
«Стоксбридж» — низовий клуб із Південного Йоркширу.
Його називають низовим, бо це не професійна ліга.
Вода холодна або відключена, світло тьмяне.
Поля жахливі.
Приходило 100–200 фанатів, але це були друзі, футбол
і просто веселощі.
Я потрапив до основної команди й підписав контракт
на 120 фунтів на тиждень, здається.
Пам'ятаю його перше тренування, ми бігли 12 хвилин.
Не злічу, скільки разів він мене обігнав.
Він був як блискавка.
Обганяючи, казав: «Нумо, Бретте, ти молодець!»
Треба віддати наліво. Веде всередину.
О, який шикарний гол!
Протягнув м'яч зі своєї половини. Варді!
У Джеймі було все: швидкість, міць, талант, завзяття, сміливість.
Боже, він компенсував брак статури
своєю напористістю.
Я завжди був дрібнішим.
Проти здоровенних мужиків здається, що тебе просто розчавлять.
Але треба вставати,
показувати, що тобі байдуже
і що ти можеш дати здачі.
Він був нашим талісманом щотижня.
Ми казали: «У тебе є іскра, ти вистрелиш».
А він такий: «Та ну, годі, дякую, Бретте.
Ходімо пиво пити».
Він, здається, не розумів, який у нього унікальний талант,
який треба було розвивати.
Я й не мріяв, що футбол може стати чимось серйозним.
Звичайний тиждень — робота з восьмої до п'ятої,
а потім одразу на тренування.
Додому, спати й знову на роботу.
Похід із друзями на пиво — зазвичай субота й неділя.
Після гри в суботу я одразу йшов до пабу
з Міжсезонцями.
Усі ми ділили одні захоплення.
Любили пиво. Любили футбол.
-І середи. -Середи нам теж подобалися.
-Усі мали спільні інтереси. -А дівчата?
Та звісно, дівчата нам подобалися.
-Чому ви Міжсезонці? -Від серіалу «Міжсезонці».
О, друг! О, новий друг!
Друг.
Глянь на нас — справжня банда диваків!
Звідки взялося прізвисько «Лікарняний»?
З ким, чорт забирай, ти теревенив? Ага, Лікарняний.
Та ні, я просто… Я майстерно брав відгули по понеділках.
Ще й як!
Тоді в моєму житті не було жодної стабільності.
Це затягнуло мене в купу халеп.
ЛІДМІЛЛ
Якось увечері я гуляв із другом.
Хтось почав глузувати з нього через слуховий апарат.
Тож ми зчепилися з тим типом,
і не встигли оком змигнути — уже в поліцейській тачці.
Мене звинуватили в нападі.
Суддя впаяв мені шість місяців із браслетом на нозі.
Мав сидіти вдома з шостої вечора до шостої ранку.
Він не міг грати в будні.
У суботу він залишав поле раніше, щоб встигнути додому.
Це заважало скаутам приїжджати дивитися на нього,
щоб вивести його на новий рівень.
Я припер його в роздягальні й сказав:
«Пора подорослішати й усвідомити, який у тебе талант».
Але для мене футбол був просто кайфом.
Я й не думав, що з цього щось вийде.
Але більше думав, що вляпався в халепу.
Я підвів людей. Підвів своїх товаришів по команді.
Це кепське відчуття.
Після цього я вирішив: не будь дурнем, не повторюй цього.
Якби не футбол, я б, мабуть,
і далі влипав у халепи, а це шлях туди, куди не хочеш.
У в'язницю.
У першому сезоні ми дійшли до плей-оф.
Другий сезон — ми були просто непереможні.
Ми виграли Шеффілдський кубок на Гіллсборо
і здобули підвищення. Джеймі відіграв величезну роль.
Я дійшов до того, що мені було в кайф,
але хотілося чогось нового.
ПРОХАННЯ НА ПЕРЕВЕДЕННЯ
Тоді я нарешті підписав контракт із «Галіфаксом».
Нам було сумно його втрачати.
Але, здається, це був його шанс.
ГАЛІФАКС ЗАХІДНИЙ ЙОРКШИР
Це був серйозніший клуб.
Стадіон був… Ну, справжній стадіон.
Це точно був крок уперед.
Я й не мріяв про щось вище.
Зазвичай до Прем'єр-ліги йдуть через академію.
Тож стрибок із низових ліг до вершини піраміди —
це немислима гора.
Еверест без кисню.
Але ми знали, що він зможе.
Мені ще два роки тому сказали, що футбол — не моє.
Тож я просто кайфував від гри.
-Як тобі та гра? -Дуже круто.
Нам казали, що вони багато забивають.
Вони не надто й діряві, тож наші шість м'ячів насухо,
-це таки вражає. -А ти колись…
Я все ще жив у Шеффілді, з батьками.
Працював на фабриці. Відпахавши повну зміну,
сідав у тачку, годину до Галіфакса, тренування і назад додому.
А потім готуйся до нової зміни.
Це виснажувало, але я міг займатися улюбленим спортом
і забивати голи.
Про Джеймі я вперше почув від одного гравця.
Він грав за «Галіфакс Таун».
Він сказав: «Ми щойно взяли хлопця, Джеймі Варді.
Він псих, але з ним ми виграємо лігу».
Я такий: «"Галіфакс"? А це яка ліга?»
Дивлюся на ліги — а вони в сьомому дивізіоні.
У сьомому дивізіоні англійського футболу крутих гравців не буває.
Футбол був моїм життям. Я хотів стати футбольним агентом.
Я ледве міг домовитися про зустріч із гравцем, не кажучи про контракт.
Подумав: сяду в авто й поїду гляну
на цього психа, Джеймі Варді.
Нумо, Джеймі.
Бачу цього гравця — шалена швидкість, а потім магія.
Магія — коли м'яч іде за спину, він уже там.
І не промахується.
Який гол! Джеймі Варді! Хто ж іще?
Я такий: невже ніхто більше цього не бачив?
Я не сумнівався: у цього хлопця є реальний шанс.
Проблема була в тому, щоб його знайти.
Він ніколи не брав слухавку.
Я такий: «Як я не можу додзвонитися до гравця
із сьомого дивізіону англійського футболу?»
Мабуть, сидів у пабі, розумієш?
Так.
Зрештою я його піймав, і він погодився на зустріч.
Щойно виліз із ліжка, як задзвонили у двері.
Пам'ятаю, як постукав у двері в костюмі,
бо хотів справити гарне враження.
А він відчинив двері в самих трусах.
Так, я відчинив двері в спідньому.
Дивиться на мене, лисуватий, і такий: «Чого тобі?»
Я кажу: «Я Джон, я до тебе».
«А, ну заходь».
Пам'ятаю, сказав йому: «Ти шалено талановитий,
якщо зосередишся на футболі й поставишся серйозно,
можеш грати за Англію».
Чую сміх — його мама регоче на кухні.
Це мрії поверх мрій. Навіть думати про таке безглуздо, як на мене.
Сказав, що хоче бути моїм агентом. Я буркнув «гаразд», щоб відчепився.
Так я й залишився з Джоном Моррісом. Відтоді ми разом.
-Джеймі, ти будеш тут наступного року? -Ні, у мене контракт з «Ібіца Таун».
Ми їдемо на Ібіцу, і я не повернуся.
Ми піднялися, виграли лігу.
Я сказав Джону: «Слухай, я кидаю роботу».
Кажу: «Спробую футбол на рік.
-Не вийде — то не вийде». -Я мусив затягнути його в лігу.
Довелося всіх діставати.
Обдзвонював, теревенив, писав повідомлення.
Але його ніхто не хотів.
Треба було переконувати людей не зважати на проблеми.
Йому було 24 — це старий для футболу.
Поліцейські справи, пиятики, вечірки, бійки.
Аж тут дзвінок — і з'явилася команда з нізвідки.
Джон питає: «Знаєш, де Флітвуд?»
Я кажу: «Ні».
Він: «Погугли. Туди їдеш».
ФЛІТВУД ЛАНКАШИР
«Флітвуд» тоді був у п'ятому дивізіоні.
Але щось вище навіть не спадало на думку.
Жодних думок про це.
Я завжди вірив, що я крутий гравець, але не задирав носа.
Це Джеймі Варді.
Варді проходить до воріт! Гол!
«Флітвуд» перемагає!
Сезон у «Флітвуд Таун» для мене був справжньою магією.
Вперше в їхній історії.
Пас до головного забіяки «Флітвуда». Варді забиває!
Він щасливий, кайфує від життя. З ним у команді — наче з читами грали.
Джеймі Варді!
Здається, я забив 31 гол у 34 іграх.
Джеймі Варді закотив дев'ять голів в останніх дев'яти матчах.
Останніми тижнями за ним стежили скаути.
У першій половині сезону він був на висоті.
Я не бігав за людьми, вони самі мені дзвонили.
Він продовжував. Вони виграли лігу. Ще одна медаль для нього.
Він став гравцем року. Головною зіркою.
Якось мені подзвонив голова «Флітвуда» й сказав:
«Я домовився з трьома клубами з Чемпіоншипу».
Другий рівень англійського футболу.
Це стається. Воно наближається.
Може, я маю рацію? Може, я маю рацію.
Один із тих клубів — «Лестер Сіті», під керівництвом Найджела Пірсона,
хоч Джеймі й не визнає, але він його великий кумир.
-Найджел був капітаном «Шеффілд Венсдей». -Це було захопливо.
Я бачив його ігри за «Шеффілд Венсдей». Для мене це було щось неймовірне.
Його історія була цікава. Зустріч із ним — теж.
Він був дуже тихий і дуже…
Дуже мовчазний, коли прийшов, але в очах був блиск.
Мабуть, був тихий, бо напередодні хильнув пару келихів.
Почувався розбитим.
Найджел такий: «Ну що, підписуємо контракт?»
Я мав лише один варіант.
Ми це зробили.
Контракт на 8000 фунтів на тиждень. Більше, ніж він заробив за все життя.
Я був у захваті. Оце воно!
Я стрибнув із сьомого дивізіону до другого.
Джеймі такий: «Гаразд», а не: «Джоне, я не вірю, ми це зробили!
Ми в Чемпіоншипі». Ані обіймів, ані тобі п'ятюнь. Просто: «Гаразд».
Коли «Лестер Сіті» зробив пропозицію, я подумав,
що, може, я таки непоганий у футболі.
Але мені було 25, і я щойно ставав профі.
Це був стрибок у невідомість, бо рівень злетів шалено.
Це великий крок, але я вірю, що впораюся.
Тренер, видно, за мною стежить.
Він вірить, що я можу. Сподіваюся, віддячу йому.
Він не був типовим випускником академії.
У ньому була якась гостринка.
Це було видно в його очах, манерах, у тому, як він тримався.
Як він кидається в бій на полі —
це щось зовсім інше, ніж у всіх, із ким я працював.
Нападники не відбирають м'яч. Джеймі відбирає.
Здається, про це оголосили через три дні.
Я сидів у пабі вдома з Міжсезонцями.
Ми сиділи тут, раніше був телевізор.
-Сидимо за столом. -Аж тут по новинах.
Він переписав книги рекордів,
але цінник у мільйон фунтів Джеймі Варді не лякає.
Це честь. Мабуть, я добре відіграв цей сезон.
Якщо вони готові платити, я мушу довести, що вмію грати
і що вартий тих грошей.
Новинні канали, газети — усі збожеволіли.
«Я МОЖУ ЗАБИВАТИ»
Ніколи ще гравець із низових ліг не коштував мільйон фунтів.
Мабуть, саме тоді я зрозумів, що все по-справжньому.
«ЛЕСТЕР СІТІ» 2012 РІК
Що ти на той час знав про «Лестер Сіті»?
Якщо чесно, про клуб — не багато.
У «Лестера» багато гордості.
Але тоді вони, по суті, нічого не вигравали.
Ні Кубка Англії, ні титулу Прем'єр-ліги. Чемпіонами Англії вони не були.
Це типовий середнячок із Мідлендса.
Вони досягли дна. У 2008 році впали в Лігу 1
третього дивізіону англійського футболу, уперше в історії.
Крім утрати рідних, це найгірше відчуття в моєму житті.
Після того вони повільно піднімалися роками.
Вони повернулися до Чемпіоншипу.
Пробилися назад до Чемпіоншипу. З'явилася нова надія.
Вони — справжня команда-аутсайдер.
Крім жителів Лестера, усі їх списують із рахунків.
Про нас ніколи не говорили як про претендентів.
Багато гравців вважали зайвими.
Їхні контракти в інших клубах закінчувалися.
Вони були вільними агентами, яких ніхто не хотів.
Але вони любили дивувати. Щосезону щось відбувалося.
Завжди якась драма, якась історія.
Заходиш у роздягальню — і бачиш рівень гравців.
Думаєш: «Дідько, оце так!»
Не скажу, що був приголомшений, але точно вражений усім цим.
Чесно кажучи, я про нього раніше не чув.
Чуєш новини, бачиш медіа — і чекаєш багато.
Знаєш, що цей хлопець уміє забивати. Але чи впорається на цьому рівні?
Мабуть, було страшно, коли він прийшов.
Приїхав на розвалюсі, в жахливому одязі й із кепською зачіскою.
Зайшов у роздягальню,
одягнений, наче його розбудили після гулянки й відправили грати.
Джинси з низом гармошкою, футболка з широким вирізом, браслети на зап'ясті.
Було майже мило бачити його в такому одязі.
Наче: «Бідолаха, старається».
Перша гра — з «Торкі», у Кубку. Удалося забити.
Я подумав: «Продовжую, як завжди».
Робив те, що й торік, і почав знову.
Але у футболі так не працює.
Він ніяк не міг знайти себе, не залишив сліду.
Він із низових ліг, де знав, як боротися й гамселити.
Там він міг перехитрити захисників.
Варді намагається взяти швидкістю.
У Чемпіоншипі захисники читають твої рухи.
Вони тобі не поступляться.
І я знаю, що в першому сезоні йому точно було важко.
Подача. Удар головою від Варді. Штанга!
-Він був не у формі. -Не тягнув.
-Не міг контролювати мʼяч. -Рівень здавався зависоким.
-Не його рівень. -Так, він здавався не на своєму місці.
Мартін Ваггорн замінить Джеймі Варді.
Не те щоб я не старався.
Я викладався на повну. Але цього було замало.
Було важко, бо раптом усі навколо в темі.
ДЖЕЙМІ ВАРДІ, ТИ ДУРЕНЬ.
Більше фанатів, газети, усе.
ДЖЕЙМІ ВАРДІ НЕ МОЖЕ ЗАБИВАТИ ГОЛИ…
Починаєш думати:
«Гаразд, може, я не тягну Чемпіоншип».
МОЖЛИВО, ЦЕЙ СЕЗОН НЕ ЙОГО :(
Найбільше випробування в «Лестер Сіті» — стати профі.
Під час першого інтерв'ю в тому сезоні він був трохи розгубленим.
Він намагався зрозуміти, якого рівня футбол
від нього вимагають.
Мабуть, це був культурний шок.
Рівень злетів на кілька сходинок. А він усе ще жив старим життям.
Деякі його витівки в перший рік
ніяк не в'яжуться з професійним футболістом.
Ходив випити, щоб забути про все.
Тусив із друзями, згадував минуле, старі часи.
Але одна п'янка могла затягнутися на два дні.
Він зізнався, що заливав алкоголем тиск, який відчував,
і що сам робив собі алкоголь,
горілку зі Skittles.
Сидів удома з великою пляшкою Belvedere.
Сипав пачки Skittles зверху й давав розчинитися.
Казав: «Смакує, як Skittles». Ні, смак був жахливий.
Пам'ятаю, зайшов до нього — усюди коробки з-під піци.
Листи по всій підлозі.
Пам'ятаю, розбирав його рахунки, бо він їх не платив.
Він кілька разів поспіль спізнювався на тренування.
Я сказав: «Джеймі, повернешся в низові ліги.
У тебе один шанс у житті. Або хапай, або ні».
Але Найджел був до Джеймі дуже поблажливим.
Майже як батько з сином.
Ми знали, що йому важко.
У його характері є кнопка саморуйнування.
…відбирає м'яч — порушення.
Здавалося правильним
дати йому підтримку, якої він так потребував.
Було важко. Я просився назад, у «Флітвуд».
Думав, що повернуся й знову почну забивати.
Але Найджел сказав: «Ні, цього не буде.
Ми в тебе віримо. Ти достатньо хороший. Ти нікуди не йдеш».
Тоді я зрозумів: щоб рухатися далі, мені потрібна стабільність,
хтось, хто буде поруч
і допоможе.
Я щойно вийшла з не дуже вдалих стосунків.
У мене був маленький син
і я працювала в нічному клубі в Шеффілді.
І тут мені подзвонили й сказали:
«Треба організувати вечірку на день народження.
Не можу сказати, для кого». Я подумала: «Господи, та ну!»
Знаєш, повна катастрофа.
Дізналася, що це Джеймі Варді, і подумала: «Та що тут такого?»
Я тоді навіть не знала, хто він такий,
але коли дізналася, що Джеймі — професійний спортсмен,
захотілося втекти в інший бік, і швидко.
Є стереотип, що вони всі дурні,
усі гівнюки.
І ось настав день народження Джеймі,
і, звісно, Джеймі ввалився п'яний у дим.
Його по обидва боки підтримували друзі, щоб не впав,
а я думаю: «Господи, та що це?»
Ага, я приперся на свою вечірку геть п'яний.
Далі бачу, як його друзі замовляють величезні пляшки шампанського.
Вони на танцполі, ллють шампанське на всіх навколо.
-Божевілля. -Так, гарна тусовка, ага.
Мені це, чорт забирай, уже набридло.
Ця зграя хлопців — не звичайні хлопці.
Вони наче психи. Справжні хулігани.
Ага, якщо чесно, це про всіх моїх друзів.
-Це воно? -Ні.
Це? З того боку?
-Той самий підпис. -Дуже схожий.
Вес Морган на танцполі з пляшкою шампанського,
ллє його в рота всім, хто не проти.
Далі бачу, як Джеймі буквально виносять
із клубу двоє його друзів.
Я подумала: «Слава Богу, хоч одного позбулася».
Того ж вечора приходить повідомлення від Джеймі:
«Дуже хочу тебе побачити». Я така: ні, видалити.
Перше, що я зробив, прокинувшись, — написав їй.
Вона була вродлива. Від неї віяло якоюсь аурою.
Я щиро подумав, що це та сама.
Джеймі не припиняв писати. Невпинно. Потім почав дзвонити.
Я пару разів відповіла: «Забудь».
Він не давав мені спокою.
Ні, я не збирався відступати. Жодного шансу.
Дійшло до того, що я подумала: «Та біс із ним.
Відповім, зустрінуся, і на тому кінець».
Що більше я з ним спілкувалася, то більше розуміла, що насправді
за цим божевільним, питущим, диким тусовщиком
ховається справді добрий хлопець,
який уміє слухати й із яким приємно говорити.
Ми вирішили сходити ще на пару побачень, подивитися, що буде.
Поруч із нею я відчував щось неймовірне.
Потім усе стало серйозно.
Були й інші дівчата.
Люди чіплятимуться. Він же відомий футболіст.
Він не знав, як до цього ставитися, бо все могло прийти й піти.
Бекс була іншою. За кілька тижнів він уже звав її дружиною.
За весь час, що я його знав, у нього не було нічого серйозного.
Але скоро Беккі почала ходити на матчі.
Я подумав: «Ця, мабуть, залишиться».
Коли ми побачилися вдруге, вона мені сказала, що вагітна.
Перша думка: «Вона з ним з правильних причин?»
Це не планувалося, але ми вирішили спробувати по-справжньому.
Але він усе одно напивався.
Щовихідних. Зникав.
У мене було УЗД, а я не могла його знайти.
Ніде його не було.
Я подзвонила Джону Моррісу й кажу:
«Джоне, знайди його. Мені треба з ним поговорити».
Хтось випиває вісім годин. Джеймі гудів 36 годин.
Завжди з Міжсезонцями.
Я міг подзвонити їм і спитати: «Де він?»
Ми всі сиділи в нашому пабі, попивали.
Сиділи за столом унизу. І тут вона влетіла, як вихор.
-Обличчя як гроза. Вона була зла. -Ага, ще й як.
Я кажу: «Ти, я, розмова, зараз».
-Він був як школяр. -Рухався швидше, ніж на полі.
Я просто сказала: «Що з тобою? Що коїться?»
Я знав, що можу розповісти їй усе, і це ніколи не було для неї забагато.
Тоді він справді почав відкриватися, чому поводиться так.
Він сказав: «На мені зараз увесь цей тиск,
бо вони витратили на мене купу грошей.
Я просто не вірю, що можу виправдати ці очікування».
Я кажу: «Чому ти в собі сумніваєшся?
У тебе неймовірна можливість зробити щось особливе».
Я питаю: «Як ти до цього ставишся?» А він: «Та, мабуть, не вийде».
Він сказав, що його завжди відкидали й казали, що він недостатньо хороший.
І природно, ми починаємо вірити, що це правда.
Але я йому кажу: «Ти зіпсуєш усе,
над чим так важко працював,
якщо не зміниш свій спосіб життя».
Я не кажу припинити пити. Я кажу тримати себе в руках.
І вона мала рацію. Це треба було зупинити. Справді.
Я мав це почути.
Ми говорили годинами, і це було для нього як терапія.
І саме тоді все справді змінилося,
і то за досить короткий час.
Вона дбала про його інтереси.
-Тоді він почав ставитися серйозніше. -І ми його втратили.
Варді зник, довелося самим платити за пиво.
Варді до Беккі й після — це дві різні людини.
Ця стабільність, цей спокій у його житті
позначилися на його грі.
Варді все ще з м'ячем. Обходить суперника.
Джеймі Варді, ось воно! Гол від Джеймі Варді.
Б'є по м'ячу. Гол. Джеймі Варді.
Вона завжди підштовхувала мене в правильному напрямку,
і саме це мені було потрібно.
Невдалий пас Джея Табба.
Джеймі Варді, який у гарному психологічному стані,
позитивно впливає на інших.
М'яч досі в Джеймі Варді. Результат був очевидний.
Ось Варді. Гол.
Мета була — вийти в Прем'єр-лігу.
Ми пролетіли ту лігу.
Набрали 102 очки, і Варді відіграв величезну роль.
Він став тим гравцем, який запалював команду.
Джеймі Варді — така романтична історія.
Два роки тому він грав за «Флітвуд Таун».
Потім перейшов у «Лестер Сіті» за мільйон фунтів,
але в цьому сезоні він справді вистрелив.
За п'ять років ти піднявся з восьмого дивізіону до вищого ешелону.
-Скільки років? П'ять? Чорт забирай. -П'ять.
ПРЕМ'ЄР-ЛІГА 2014 РІК
Між дивізіонами — прірва,
але найбільший стрибок — із Чемпіоншипу до Прем'єр-ліги.
Гравці з усього світу, кращі з кращих,
грають у Прем'єр-лізі.
Вони грають проти «Манчестер Юнайтед», «Арсеналу», «Ліверпуля», «Манчестер Сіті».
Це найбагатша ліга у світі,
і в Прем'єр-лізі гроші пов'язані з успіхом.
Від клубів на кшталт «Лестер Сіті» не чекають конкуренції з елітою.
Для команди, що вийшла вгору, весь сезон — боротьба.
Головна мета — залишитися в цій лізі.
Для мене це було: а тепер погляньмо, чи впораюся я на цьому рівні.
«ЛЕСТЕР СІТІ»
Навколо стадіону «Кінг Пауер» відчувається енергія й очікування перед грою.
Сонце вийшло якраз вчасно.
У роздягальні було більше хвилювання, ніж будь-чого іншого.
Хлопці хотіли зіграти з «Манчестер Юнайтед».
Увесь світ дивиться ігри «Манчестер Юнайтед», тож раптом
аудиторія не лише Англія, а весь світ.
Загалом ці гравці «Лестер Сіті» ганяли м'яча
у Чемпіоншипі та поруч.
Це була гра Давида проти Голіафа.
«Лестер Сіті» не був у Прем'єр-лізі десять років.
А зараз зійдуться з «Манчестер Юнайтед», королями англійського футболу.
Це реально.
Ось вони виходять, «Лестер Сіті» й «Манчестер Юнайтед».
Мені байдуже, з ким грати. Я завжди такий.
Треба зосередитися на собі. Це було головним того дня.
Я ніколи не забуду гру з «Манчестер Юнайтед», доки живу.
По-перше, його дурний ірокез.
Джеймі Варді вперше виходить на матч Прем'єр-ліги.
Вийти з такою зачіскою — ну й дурень.
Так.
Коли він повернувся від перукаря, я така:
«Що з тобою не так? Чому не можеш бути нормальним?»
Просто я був собою.
Подумав: «А чом би й ні? Порину в цей сезон і викладуся на повну».
Фалкао шукає ван Персі.
Точно вчасно, Робін ван Персі відкриває рахунок у сезоні.
Руні. Ді Марія продовжує свій ривок.
Ді Марія б'є — і це фантастичний гол.
Вони забивають на старті.
Думаєш: «От і почалося. Аби ж хоч не розгромили».
«Манчестер», мабуть, думали: «Це буде легко».
Могло бути 4, 5, 6:0.
Але раптом на сцену вийшов Джеймі Варді.
Лише один гол різниці. Тиснемо далі й побачимо, що буде.
Ван Персі. Ді Марія. Рикошет — і гол.
Еррера святкує.
3:1, ми програємо. Виглядає кепсько. Наче гра закінчена.
Джеймі дивиться на лавку, ніби питає: «Упевнені?
Часу ще вдосталь».
Ще можна щось зробити.
Він ганяв, як навіжений, щоб створити можливості для команди
і для себе самого.
На полі він був як хуліган, як дикий звір у клітці,
сповнений сили, швидкості, енергії.
Він був усюди.
Здавалося, на полі два Варді, і він їх просто затоптав.
Рафаель відповідає та пробиває пенальті.
А ось і Камб'яссо.
А далі сталося диво.
Де Лает виводить Варді вперед, він вільний.
Варді може принести їм перемогу.
Він забиває!
Повернення всіх повернень.
Я був у захваті, не брешу. Просто в ейфорії.
Джеймі Варді забиває свій перший гол у Прем'єр-лізі.
Забивати голи важко на будь-якому рівні, а вже в найкращій лізі світу…
Це доводить, що я на своєму місці.
Мабуть, зачіска допомогла.
Усі до Варді на вечірку Бери горілку й кокаїн
Це казка. Цей хлопець заслуговує на величезну повагу,
що довів, що може бути гравцем Прем'єр-ліги.
«Лестер» — п'ять, «Манчестер Юнайтед» — три.
Ми ніколи не думали це побачити.
Це було, знаєте, насправді Джеймі Варді — п'ять, «Манчестер Юнайтед» — три.
Наскільки важливий цей день для тебе?
Три роки тому ти грав за «Флітвуд» проти «Кіддермінстера».
Неймовірно, правда?
Величний день. Шлях сюди був нелегким.
Тепер ми на вершині, але головне — втриматися.
Три очки. Ми піднялися в таблиці.
Багато хто про нього не чув, але та гра змусила всіх питати:
«Хто, у біса, цей хлопець?»
ВАРДІ — ТОПОВИЙ ЛИС У ШТРАФНОМУ
Усі хотіли дізнатися більше про людину за цим ім'ям.
А він страшенно ненавидів давати інтерв'ю.
О, чорт забирай.
Він не почувався впевнено перед камерами.
Ми записуємо?
-Я соромився. -Це був жах.
Дивишся на нього й думаєш: «Ой».
Я влився в рівень футболу і… Ух!
Вибач, повідомлення.
В академії усього цього навчають.
Його викинули з «Флітвуда», типу: «Ану, покажи себе».
Зараз молодь має проходити медіатренінги,
а я робив, як звичайний пацан: пішов до басейну й стрибнув із вишки.
Пливи.
Можеш повторити? Але не дивися сюди.
Але мені подобається туди дивитися. Я позер.
Чесно, кращого способу вчитися немає.
-Агов, Беккі. -Я щойно побачила блиск.
-Як ти побачила блиск? -Я спитала.
-Ти спитала? Чорт, у тебе шпигуни? -Я чекала, поки ти закінчиш.
Я не закінчив. Був на півдорозі.
Не хмурся. Просто розслаб обличчя.
Так.
Ніхто не любить блискучого Варді.
І не блискучого Варді ніхто не любить. Тепер краще для камери?
Красунчик.
Після гри з «Манчестер Юнайтед» народилася Софія.
Була справжня атмосфера піднесення.
Це був новий початок.
Новий початок для всіх.
О, ми, ми на гойдалці?
Усміхнися. Привіт.
Ми обоє були на сьомому небі.
Сімейна сторона була чудовою.
Ми з Бекс тепер мали нашу маленьку радість.
Але футбольна сторона була складнішою.
«Лестер Сіті» на дні таблиці,
чіпляються за кожен гол, не кажучи вже про перемогу.
У нас була погана серія ігор, не могли виграти.
1 «ЧЕЛСІ» 45 2 «МАНЧЕСТЕР СІТІ» 42
Вони були на дні таблиці 140 днів.
Шансів вижити не було. Вони були на самому дні.
Це перетворювалося на кошмар.
«Лестер Сіті» знову програли.
Вони лишаються на дні, і попереду в них пекельна боротьба
за місце в Прем'єр-лізі «Барклайс».
Є шанси, що вони втримаються?
Їм треба виграти чотири з восьми ігор, щоб мати шанс.
Вони виграли лише п'ять за весь сезон. Це складно.
Наприкінці сезону ми були мертві й поховані.
Усі нас списали. Букмекери перестали брати ставки.
І ми були приречені.
«ВЕСТ-БРОМВІЧ АЛЬБІОН» 11 КВІТНЯ 2015
«Лестер Сіті» розпочинають гру.
Якщо не виграють, то дивитимуться в дуло вильоту.
Час для них спливав.
Додано чотири хвилини. Ми вже в цих чотирьох хвилинах.
Було 2:2. Понад 90 хвилин. Ми були на межі.
Якщо мені кажуть, що я не можу щось зробити, то
я роблю все можливе, щоб довести, що можу.
Лівою ногою, Джеймі Варді. Який гол від Джеймі Варді!
Він щойно подарував Лестер Сіті рятівне коло в Прем'єр-лізі?
Той гол дав нам іскру, щоб повірити, що ми можемо.
#БЕЗСТРАШНИЙ
«До біса. Ми не вилетимо».
Це була його мантра. Він це казав і кричав.
Він заводив усіх, щоб вони були на висоті.
7 ІГОР ДО КІНЦЯ СЕЗОНУ
«Ми втримаємося» — крик лунає навколо «Кінг Пауер».
Так, Уллоа!
Влучає в нижній кут.
Чи вдасться їм врятуватися?
Тиск був шалений, але Варді всіх розслабляв
своєю харизмою й характером, і це було заразливо.
Якщо я розслаблений, я граю краще.
Який момент. І Варді був там.
Життєво важлива для «Лестер Сіті» перемога.
Вони вже майже відчувають безпеку.
Знову дивиться, де Варді. О, Морріс!
Ще одна перемога «Лестер Сіті».
Вони майже подвоїли свій результат за трохи більше ніж місяць. Неймовірно.
І ось на «Стадіоні Світла». лунає фінальний свисток.
«Лестер Сіті» гарантували собі місце в Прем'єр-лізі на наступний сезон,
здобувши очко тут, у Сандерленді
і серію, яка кидає виклик усім серіям у Прем'єр-лізі.
Не знаю, як це сталося. Неймовірне досягнення.
Це називають «великим порятунком».
Клуб залишався у Прем'єр-лізі на наступний сезон.
Це було неймовірно. Для всіх.
І, великою мірою, це все завдяки Варді.
П'ЯТЬ ДНІВ ПО ТОМУ 21 ТРАВНЯ 2015 РОКУ
Я ходив по магазинах за одягом для відпустки.
Прийшло повідомлення, що мене викликали до збірної Англії.
Я глянув і закрив, подумавши, що хтось жартує.
Щипнув себе, щоб повірити?
Я щипаю себе щодня, відколи згадали про збірну.
Я цього чекав. Якщо віриш у це в сьомому дивізіоні англійського футболу,
чому мінятися, коли дістався до першого?
Пам'ятаю, як він колись казав:
«Ти гратимеш за Англію». А я сміявся.
Але він мав рацію. Вперше в житті.
Варді й Руні в нападі за Англію.
Це не сказали б рік чи два тому.
Думаю, цього не сказали б навіть три місяці тому.
Це найвища честь — грати за свою країну.
Одягнути ту футболку з трьома левами.
Це мрії,
його мрії, і він зробив їх реальністю.
Джеймі відрізняється від типових гравців Англії,
бо вони пройшли академії.
У них найкращі поради з харчування.
І силові тренування.
А тут цей феномен природи, Джеймі Варді,
який живе на піці, чипсах Pringles і Red Bull.
Усі хотіли урвати шматочок Джеймі Варді.
Він не був готовий. Ми не чекали, і просто — бум.
Їх цікавить усе.
На його сторінці у Facebook хтось знайшов «Ляпнув — схапнув!»
ЛЯПНУВ — СХАПНУВ
Що таке «Ляпнув — схапнув»?
Оце й проблема. Я не знаю.
Я справді не знаю. Це мене дістає… Усі питають.
Думаю, це був би
звичайний вечір вівторка для Джеймі Варді й хлопців.
Хтось ляпнув і схапнув.
-Він виклав це у Facebook. -«Ляпнув — схапнув!»
Він сприйняв це як…
Люди підхопили. «Варді ляпнув — схапнув».
Гадки не маю, чому я це написав.
Здається, це було десь у 2012-му тощо.
Тож, реально, жодної гадки. Але звучить круто.
Ляпнув — схапнув, схапнув Ляпнув — схапнув
Це одразу стало гаслом, і фанати його підхопили.
Меми в інтернеті й пісні, які люди записували.
Бачив футболки й татуювання. Усяке було.
Хапни, ставай у чергу
Джеймі Варді ставав культовою постаттю, і це його характеризувало.
Базікай дурниці — отримаєш.
Послання захисникам у Прем'єр-лізі.
-Що? -Схапнув.
-Ляпнув — схапнув. -Схапнув.
Овва.
На початку нового сезону ми були впевнені, що знаємо, як вигравати.
Наче на сьомому небі
У нас усе ще був той запал із минулого року.
Чи зможемо це втримати?
Різні ЗМІ повідомляють, що Найджела Пірсона «звільнили»
з посади тренера «Лестер Сіті». Наразі це непідтверджені чутки.
Це шокує, бо Пірсон зробив фантастичну роботу,
врятувавши Лестер Сіті й утримавши їх у лізі.
Йому вдався найбільший порятунок в історії Прем'єр-ліги.
Я був просто шокований, знаючи, що він для мене зробив, привівши мене туди,
і підтримуючи мене, вірячи в мене.
Я був… Мабуть, скажу, що був розбитий.
Він той, хто врятував «Лестер Сіті» від вильоту.
А через місяць клуб його звільнив.
Було важко йти, так, особливо за таких обставин, але,
чесно, це був нелегкий період. Важкий час.
ЛИСИ ЗВІЛЬНЯЮТЬ ПІРСОНА
Це шокувало всіх, і, думаю, це як із усім іншим.
Коли стається така зміна, з'являється невідомість.
Очікували, що великий порятунок закладе фундамент для розбудови.
Але коли Найджел Пірсон пішов, з'явилося багато сумнівів,
і головне питання було: «Хто наступний?»
Пошук нового тренера «Лестер Сіті» завершено,
вони оголосили про призначення Клаудіо Раньєрі.
-Серйозно? Клаудіо Раньєрі. -Клаудіо Раньєрі.
Клаудіо Раньєрі.
-Якого біса? -Це шок.
Думаю, люди думали, що Раньєрі своє відпрацював.
Це дивне призначення. Думаю, вони сильно ризикують.
Для мене це дуже добре й дуже захопливо —
розпочати новий сезон.
У нього резюме з 14 різними командами, які він тренував.
Останнім часом Греція, де він, здається, вів лише чотири гри.
Вони програли Фарерським островам. Його звільнили.
Вони були різними.
Підхід Найджела полягав у зміцненні командного духу,
тоді як Клаудіо часто все міняв.
«Майстер змін», як його називали.
Здавалося, це може бути рецепт катастрофи.
Я мало що знав. Знаю, що він був у Челсі. І все.
Ми не знали, чого чекати.
Це мало бути інакше, ніж режим, у якому ми були.
Я не хочу надто багато змінювати,
а просто додати мій італійський тактичний стиль.
На сезон 15–16 у нас не було особливо великого складу.
У нас не було гучних підписань.
Це була справжня банда братів, зібрана за копійки.
Усе, здавалося, було проти них того сезону.
Шанси Лестер Сіті виграти Прем'єр-лігу були 5000 до 1.
Це значить, за кожен фунт можна було отримати 5000 назад.
Це найвищі коефіцієнти в історії Прем'єр-ліги
на перемогу команди в чемпіонаті.
Відомо, що легше було б поставити на те, що Елвіс Преслі живий.
Ти буквально ставив на неможливе.
Команда, як-от «Лестер», Прем'єр-лігу не виграє.
Чому ти кажеш «неможливо»? Чому це неможливо?
Це не станеться.
Думаю, глибоко в душі наша головна мета була —
уникнути вильоту, але я люблю бути аутсайдером.
Зрештою, це 11 проти 11.
Неважливо, яка команда, усе може статися.
У футболі можливо будь-що.
Після 11 років поза англійським футболом він повернувся.
Колишній Майстер змін із «Челсі» тепер керує «Лестер Сіті».
САНДЕРЛЕНД 8 СЕРПНЯ 2015 РОКУ
Перша гра сезону — це завжди невідомість.
Ти не знаєш, на якому ти рівні за фізичною формою,
порівняно з іншими командами.
Чудовий початок.
Олбрайтон прострілив. Хут пробив.
М'яч у воротах. Джеймі Варді.
«Лестер Сіті» веде.
Продовжують із того, на чому зупинилися минулого сезону.
Пам'ятаю, святкування було стриманим.
Чи тому, що він був у збірній Англії й звик забивати голи,
чи через щось, що відбувалося за лаштунками?
За кілька тижнів до гри
я був із дружиною, там були товариші по команді, їхні половинки,
грали в покер у казино.
Ходив якийсь тип, заглядав у карти,
і розповідав іншому за столом, що в нас було.
І тут усе просто вибухнуло.
ВАЛИ ЗВІДСИ. (НЕРОЗБІРЛИВО)
Чарки полетіли в усі боки.
Карти розліталися всюди.
Джеймі був справжнім шеффілдським пацаном, того вечора він був в ударі.
І сказав дещо, чого не варто було казати.
Пам'ятаю, сидів якось у ліжку, і нам подзвонили, сказали,
що відео з камер спостереження передали в ЗМІ.
Вони розкручують історію про расизм.
Дідько, що я наробив?
ЯПІКУ,
ІДИ ГЕТЬ.
Вжив термін, який я не вважав образливим.
Думав, це просто скорочення від «Японія».
І це втягнуло мене в халепу.
ВАРДІ В НОВОМУ СКАНДАЛІ ЧЕРЕЗ РАСИЗМ
Ти такий: «Расист», що? Ні, це не про мене.
-Він був розбитий через це, якщо чесно. -Ага.
-Бо це не він. Він не такий. -Зовсім не такий.
-ВАРДІ РАСИСТ -РАСИСТСЬКИЙ ВИРОДОК
ЗВИЧАЙНИЙ РАСИСТ
Ми щодня ділили роздягальню. Ми б'ємося один за одного.
Кожні вихідні.
Назвати його расистом? Ніколи, навіть за мільйон років.
-ГАНЕБНИЙ ФУТБОЛЬНИЙ КЛУБ -ДЖЕЙМІ ВАРДІ — РАСИСТСЬКА НАВОЛОЧ
Він сказав ті слова не тому, що расист.
Він сказав їх, бо необізнаний.
Для нього це був випадковий коментар,
але він одразу визнав нам, що це зробив,
і, думаю, клуб вжив заходів, щоб це виправити.
Вони могли розірвати мій контракт, виписати величезний штраф, навіть продати.
Бути в такій ситуації було жахливо.
У «Лестер Сіті» підтвердили, що Варді оштрафовано,
він пройде тренінг з обізнаності про різноманітність.
І це точно мені допомогло. Цього не навчають.
Особливо в…
У школі, коли ростеш, тебе вчать, хто такий расист,
які терміни не можна вживати, і, знаєш, їх 100% ніколи не варто використовувати.
Тож це було для мене великим уроком.
Після того моменту — тренування, додому,
і не лізь у ситуації,
де може статися щось дурне чи погане.
Ми зрозуміли, що ми вже не звичайні люди.
Хоч як ми намагалися вдавати й жити нормально,
ми просто більше не могли цього робити.
Та подія точно показала, як усе змінилося.
Я сумуватиму за тобою.
Усе.
Клубу довелося швидко це пережити.
Було відчуття, що йому треба повернути довіру декого.
Але ніхто не чекав, що буде далі.
Цей гол забив Джеймі Варді.
Це Варді. Джеймі Варді!
Він був неймовірний. Затіяв цю серію голів.
Варді проривається. Приголомшливо.
-Він не міг зупинитися забивати. -Варді!
Він продовжує забивати.
П'ять поспіль від Варді.
Як він грав, його не можна було зупинити.
І він тягнув команду вперед.
Це було, ніби,
погляньмо, скільки очок наберемо та як високо фінішуємо.
Варді перехоплює. Він на позиції! Знову забиває! Неймовірно.
Уперше я зрозумів, що йду на рекорд серії голів,
коли ми грали з «Крістал Пелас» удома.
Він знову це зробив! Сім ігор поспіль.
А до того й гадки не мав.
Ось він, Джеймі Варді. Виходить сам на сам і знову забиває.
Голи від Джеймі Варді просто не припиняються.
Рекорд за голами в послідовних іграх ліги мав
Руд ван Ністелрой. Він забив у десяти іграх поспіль.
Оточений білими футболками, але все ще рухається.
Який прорив від Руда ван Ністелроя. Який гол.
Ван Ністелрой був королем футболу. Забивав за найбільші клуби.
А тут Джеймі Варді з околиць Шеффілда.
Не було шансів, що він поб'є рекорд.
Чи це момент для Джеймі Варді?
Ось цей момент!
Його вражаюча серія триває.
Він забиває в дев'ятій грі поспіль у Прем'єр-лізі.
Дійшов до дев'яти, я був за крок від зрівняння рекорду.
Звісно, уся увага була прикута до цього хлопця.
Джеймі Варді йде на рекорд.
Десять ігор Прем'єр-ліги поспіль.
Усі в роздягальні: «Це гра на зрівняння рекорду».
У всіх на думці.
Попередній рекорд ван Ністелроя теж був проти Ньюкасла.
Тож усе йшло за схожим сценарієм.
Ось Варді.
У такій напруженій грі він може все змінити.
Це Джеймі Варді!
Творець історії.
Десять із десяти.
І казка триває. Джеймі Варді живе мрією.
Заголовки будуть про Варді, який забивав у десяти іграх поспіль,
а як щодо «Лестер Сіті», який виграв десять поспіль ігор на виїзді?
Нікуди не дінуться. Вони нікуди не дінуться.
Важко пояснити.
Дякую, хлопці. Не зміг би цього без вас усіх.
Бос сказав, що поставить пиво в автобусі й літаку.
Так!
Він зрівняв рекорд, але чи зможе його побити?
Якщо це ще не було достатньо казковим,
те, що це був «Манчестер Юнайтед», команда ван Ністелроя,
проти якого Джеймі Варді міг забити свій одинадцятий,
робило це ще солодшим.
Жереб кинуто, сцена готова, світло увімкнено.
Це дні нашого життя, пані та панове.
Краще не буває.
Усе навколо гри здавалося величним. Монументальним.
Усі просто вболівали, щоб він це зробив.
Але ніхто насправді про це не говорив.
Ми не хотіли заважати тому, що він робить, і тиснути на одну гру.
Але, чесно, він не виглядав так, ніби відчуває тиск.
Пам'ятаю, напередодні гри з «Манчестер Юнайтед» я йому подзвонив
і сказав: «Якщо не поб'єш рекорд, не страшно.
Ти дійшов до десяти. Це неймовірне досягнення».
Він спокійно відповів:
«Не парся за завтра. Я заб'ю».
Усі відчайдушно намагалися віддати той пас для гола.
Шукали його.
Ми майже жертвували своїми голами, щоб він забив.
Це була вечірня гра при світлі прожекторів.
Усі вболівали, щоб Варді забив того вечора.
Він на позиції.
І Крістіан Фукс віддає пас прямо на нього.
Фукс.
Що ти думав, коли Фукс віддав пас, а ти пробив?
«Не промаж».
Варді!
Одинадцятий! Це рай для Джеймі Варді.
Тримайте задню шпальту. Тримайте першу шпальту.
Гравець «Лестер Сіті» побив рекорд.
Коли я забив, емоції зашкалювали.
Мій, чорт забирай, мій.
Я просто поринаю в момент.
Не всі ми б'ємо рекорди,
але бачити, як наш близький друг і товариш по команді це робить, —
це велично, і ми були так раді за нього.
Відчувалося, що це наш гол.
Таких оплесків я ще не чув на стадіоні.
УСІ ДО ВАРДІ НА ВЕЧІРКУ
Під час цієї серії всі мене підтримували.
Це змушувало мене хотіти зробити це, але для них.
Він написав мені з роздягальні: «Усе пройшло добре».
МОЛОДЕЦЬ, VARDY7!
Руд тоді надіслав мені твіт.
Той момент офіційно став моїм рекордом.
Ага, це доволі круто.
І після тієї серії, що він видав,
ми опинилися біля вершини таблиці.
Це було неймовірно.
Дружина сказала: «Ви можете виграти Прем'єр-лігу».
Я глянув на неї й сказав: «Не сміши».
У нас була різдвяна вечірка одразу після, тож ми полетіли.
А щойно приземлився, дзвонить дружина
і каже: «Твій агент хоче з тобою зв'язатися».
Я йому подзвонив, а він такий:
«Попереджаю, завтра в газетах буде стаття».
Я питаю: «Про що?
Я нічого поганого не зробив», а він:
«Ні, вони знайшли твого справжнього тата», а я: «Що?»
Мені подзвонили з Mail Online і сказали:
«Сьогодні на грі був тато Джеймі».
Я думаю: «Його тато? Та тато ж не був на грі».
А вони: «Ні, його біологічний тато був на грі».
Я такий: «Гаразд, ясно». Я не знав, чи він у курсі.
Тож я спершу подзвонив його мамі, а вона ридає й каже:
«Ти мусиш це зупинити. Це несправедливо».
Це типу, так, вони провели купу досліджень
і знайшли твого справжнього тата, вистежили його,
оплатили йому поїздку до Свонсі,
купили йому квиток, щоб зробити його фото
на стадіоні Свонсі,
а потім провели з ним величезне інтерв'ю.
Преса, фотографи, папараці почали з'являтися
у Копенгагені, щоб сфотографувати Джеймі.
Я думаю, треба забрати його додому.
Ага, я полетів додому, щоб утекти від усього цього.
Намагаюся розібратися в усьому й зрозуміти,
що, у біса, відбувається.
Чи мав ти уявлення, що тато, який тебе виховав,
не був твоїм біологічним батьком?
Я мав легке передчуття ще змалку.
Люди підходили й казали: «Ми знаємо твого тата», але
вони із зовсім інших районів, тож я такий…
А вони: «Твого справжнього тата».
Якщо чесно, я відмахувався. Не хотів знати.
Але потім, ясно, це виплило, і я такий: «Дідько».
Не розумію, чому це було в інтересах публіки —
травмувати когось.
Це було жорстоко.
Одного дня б'єш рекорд за голами, усе круто.
Наступного дня преса намагається тебе затоптати
і зруйнувати все круте, що ти зробив.
І це був важкий час.
Потім мені почали надсилати листи в клуб
від так званої родини мого тата.
Казали, якщо хочеш поговорити, я, мовляв, твоя тітка.
Ні. Не для мене.
-Він намагався… -Він не намагався зв'язатися.
Нічого не робив.
Мабуть, отримав гроші за ту газету й задоволений, тож… Хай собі.
Я була страшенно зла, бо просто думала,
як можна дозволити своїй дитині жити, думаючи одне,
не підтвердивши чітко, що це насправді неправда?
Це просто непростимо.
Так, важко було це все чути.
Мабуть, одна з найважчих речей, через які довелося пройти.
Здається, я таки накинувся на маму.
Думав, мені мали б сказати, якщо це правда.
Я досі не чув цього від них.
Вони досі не бачили дітей.
Тож я вирішив, що з мене досить.
Маю дружину, маю дітей.
-Було круто? -Ага.
Ми тут, ми щасливі.
-Бачив твій удар. -Справді?
І це єдине, що має значення.
І це справді все, що для мене важливо.
Подбати, щоб вони були щасливі.
Після тих новин у нього була гра попереду.
І я подумала, що він не в тому настрої.
І я хвилювалася, що накопичена образа й гнів
проявляться дуже погано.
«ЧЕЛСІ» 14 ГРУДНЯ 2015 РОКУ
Чи може це зламати його, зламати сезон «Лестер Сіті»?
Я хвилювався.
Марез! Варді!
Але цього не сталося.
Він зумів відключити все, ніби нічого й не було.
Куди він ховає біль?
Куди він ховає смуток? Не знаю, куди він це діває.
У нього травма, та він переступає білу лінію
і грає.
Може, це і є терапія.
Я переступаю білу лінію, і все — фокус на перемозі, грі, голах.
Думаю, так я з цим справлявся.
Його впевненість і манера гри заражали.
Він задавав тон.
Усі мусили за ним іти.
Рикошет, м'яч у Варді. Оказакі. Вони знову в грі.
Вони знову забили.
«Лестер Сіті» на крилах.
Ось Варді обходить Батленда у штрафмайданчику.
Коли вони вийшли на вершину Прем'єр-ліги,
і ти бачив це на екрані, здавалося, що це помилка.
Знали, що можемо. Це доля «Лестер Сіті».
Ми на вершині ліги!
Ти щипаєш себе, думаючи: «Це справді відбувається?»
Усі нації й віри підхопили футбольну лихоманку.
Їхній успіх породив місцевих, відважних підприємців.
В одному кафе можна замовити «Могутній Марез»
або бургер Варді
і каву Варді до нього.
Не можна було підготуватися чи спланувати, як усе обернеться цього року.
Думаю, у цьому і є насолода.
Ми тішилися, грали у футбол із посмішками на обличчях.
Тому й були результати.
Але експерти казали:
«Програють "Ліверпулю", та й по тому».
У них було три гри, що здавалися особливо складними.
«Ліверпуль», «Манчестер Сіті» й «Арсенал».
Якщо програєш три гри, ти випадаєш.
Це означало б кінець мрії про титул.
Усі думали, що «Лестер Сіті» провалить цей тест.
Марез. Верхній пас. Чи знайде він Варді? Так, знайде.
Удар Варді.
Так! Це гол сезону!
Джеймі Варді, який фініш!
Це було типу: «Ідіть до біса. Ось вам 1:0, бувайте».
Я бачив голи, але не впевнений, що бачив кращий цього сезону.
Це один із найкращих голів, що я бачив.
«Лестер» продовжує неймовірну історію…
«ЛЕСТЕР СІТІ» 2:0 «ЛІВЕРПУЛЬ»
…спростовуючи очікування.
Перемога в Ліверпулі — це одне, але для титулу треба
результати в інших надскладних іграх.
На той момент гра з «Манчестер Сіті»
була найбільшим випробуванням того сезону.
«Сіті» — серед найбагатших клубів.
Вони купують найкращих гравців.
Вони будують суперкоманду й домінують в англійському футболі.
«Лестер» виходить проти «Манчестер Сіті»
зі складом, що коштує чи не вдесятеро дешевше за склад «Сіті».
Це виглядало загрозливо. Здавалося, це їм не по зубах.
Якщо Лестер за наступні три роки витратить 500 млн,
у них буде шанс. А до того — ні.
-Це найкращий шанс виграти. -Вони не виграють.
Але це найкращий шанс.
Не через три роки. Зараз, правда ж?
Усі такі: «"Манчестер" повернеться на вершину,
"Лестер" впаде, "Сіті" піде у відрив».
Ставки на чемпіонство «Лестер» на початку кампанії
були 5000 до 1. Уже неймовірна історія.
У кого буде щасливий фінал…
…у фінальній главі цієї історії двох міст?
Страху не було. Усе було так розслаблено.
Будь здорова.
Отримує пас повз Оказакі й забиває!
Роберт Хут здобув очко для «Лестер Сіті» за дві з половиною хвилини.
Ріяд Марез.
2:0 Лестер.
Хут — ударом головою. Три. Фантастика.
Вони не просто перемагають найбагатший клуб країни,
вони розривають їх на їхньому ж полі.
Єдина річ, що вирізняла нас серед багатьох команд, — це згуртованість.
У нас була команда хлопців, які б усе зробили один за одного.
Після гри з «Манчестер Сіті» ставки на чемпіонство «Лестер»
уперше почали схилятися на їхню користь.
Вони можуть. Ми можемо виграти лігу.
Я подумав, що це щось особливе.
Ми могли досягти неможливого, але тиск почав зростати.
Ми можемо більше ніколи не бути в такій позиції. Не можна облажатися.
Ми зайшли так далеко. Треба хапатися за цю можливість.
Треба вхопити її обома руками.
«Лестер Сіті», перемігши «Манчестер Сіті», вигравав у «Арсенала».
Потім вони втратили людину. Тепер вони втратили гол.
«Арсеналу», із зайвим гравцем, це на руку.
Озіл навішує. Велбек!
Ось тобі й казка.
За «Лестер» можна було б ридати. Справді ридати.
«АРСЕНАЛ» 2:1 «ЛЕСТЕР СІТІ»
Але «Арсенал» вирвав перемогу на останніх секундах.
Усі були такі: «Ну все, це кінець.
Їхня бульбашка луснула. Кінець».
Але вболівальники «Лестера» — ніби ми щойно виграли 3:0.
Схопилися з місць, овації стоячи. Досі шаленіють, наче ми перемогли.
Вони були неймовірні.
Їм подобається бачити, що, незалежно від результату, ти викладаєшся на повну.
Це ми зробили. Виклалися на всі сто.
Ми думаємо: «Ми все ще на вершині таблиці.
Якщо наберемо стільки очок, ми реально можемо виграти лігу».
Коли відчуваєш, що вболівальники й гравці вірять,
тоді щось усередині починає вирувати.
Усі раптом
у той момент стали фанатами «Лестера».
Люди дізналися про «Лестер», бо це стала світова історія.
Усі хотіли, щоб «Лестер» це зробив.
Замість того, щоб усе захоплювали корпоративні гроші,
і вигравав той, у кого найдорожчий склад,
здавалося, що пристрасть і любов до гри все ще можуть перемогти.
Думаю, саме за це багато хто й зачепився.
Якщо «Лестер Сіті» виграє, це буде вперше за 12 років,
коли Прем'єр-лігу не виграють великі звірі,
«Манчестер Юнайтед», «Манчестер Сіті» чи «Челсі».
Якщо це хтось, як ми, це дає людям мрію,
що з ними теж може таке статися.
Ми знаємо, ви нам не повірите,
ми виграємо лігу.
Те, про що фанат ніколи не мріяв. Ти бачиш, як це роблять інші клуби.
Твоя черга виграти лігу не настане.
І раптом настає. Це справді може бути.
Не лише поза стадіоном, а й усередині.
Вони відчувають, що це на відстані дотику.
Ти так близько, а потім усе змінюється.
«ВЕСТ ГЕМ ЮНАЙТЕД» 17 КВІТНЯ 2016 РОКУ
Ось Варді.
М'яч пройшов, і ноги заплуталися.
Я був на землі. Почув свисток. Думав, що дали пенальті.
А потім він підійшов і показав у інший бік.
Дали штрафний їм і записали мені симуляцію.
Форвард Джеймі Варді контроверсійно вилучений.
Червоний туман накрив, і так, я назвав його гадом.
ЛЮТЬ ВАРДІ МОЖЕ ПРИЗВЕСТИ ДО ДИСКВАЛІФІКАЦІЇ
Почали з'являтися новини: Варді пропустить наступні дві гри.
Як «Лестер Сіті» впорається? Це ж вибиває їхнього головного гравця.
Через мою реакцію на суддю,
мав пропустити «Свонсі» вдома й «Манчестер Юнайтед» на виїзді.
Після цього я подумав, що все скінчено. Ось чого всі чекали.
Час був жахливий. Просто жахливий.
Залишилося чотири гри, і все ще було дуже близько.
«Тоттенгем» дихав нам у спину.
Гаррі Кейн, головний форвард, капітан «Тоттенгема»,
виклав у соцмережах картинку з левами на полюванні,
натякаючи: «Ми йдемо за вами».
Ніхто не міг замінити Варді,
але ознака хорошої команди — чи можеш ти впоратися, коли стається несподіване?
Ось той, кого б вони хотіли бачити на полі. Їм бракує 22 голів Варді.
Сьогодні він просто вболівальник.
Перед грою зі «Свонсі» була напруга.
Їх позбавили їхнього форварда-талісмана.
Чесно, це було нервово. Жахливо.
Він, мабуть, відчував, що підвів нас, та ми так не вважали.
Ми були в такій позиції, коли залежало від нас,
чи утримаємо ми її, поки він повернеться.
Марезу.
Марез забиває.
Я був у захваті, дивлячись на хлопців. Вони зробили неймовірне.
Грей. І забиває Олбрайтон.
Це заткнуло всіх.
Кажіть що хочете, та ми нікуди не дінемося.
З Варді чи без Варді, ми хороша команда.
Імпульс «Лестер» не зупинити.
«ЛЕСТЕР СІТІ» 4:0 «СВОНСІ СІТІ»
Здається, це неминуче.
Перед грою з «Манчестер Юнайтед»: як виграємо,
ніщо не зупинить нас від здобуття титулу.
У «Лестер» сумнівалися весь час.
Вони відповіли на кожне незручне запитання, кинуте в їхній бік.
Не найлегша гра, коли знаєш, що потрібна перемога,
особливо на «Олд Траффорд».
Упевнений старт від «Манчестер Юнайтед».
-Це Лінгард. -Перші 20 хвилин вони нас ганяли.
Вони були такі:
«Приїхали, думаючи, що виграєте на нашому стадіоні?
Не "Лестер". Не буде їм такого».
Це Марсьяль!
Яка боротьба. А Морган проскочив.
Гол, який я забив у грі з «Манчестер Юнайтед»,
був особливим моментом, коли я побіг до трибун і показав на маму.
Капітан Вес Морган біжить до фанатів «Лестера».
«МАНЧЕСТЕР ЮНАЙТЕД» 1:1 «ЛЕСТЕР СІТІ»
Не здобули перемогу, щоб стати чемпіонами того дня,
але це було ще одне очко в правильному напрямку.
Хоча «Лестер Сіті» взяли очко, це залишило шанс для «Тоттенгема»,
бо математично вони ще могли стати чемпіонами.
Вирішальний момент для «Лестера» відкладено,
але тепер усе залежить від їхніх суперників, «Шпор».
Наступного дня «Тоттенгем» мав поїхати до «Челсі» й виграти,
аби продовжити ці перегони.
Якщо «Тоттенгем» не візьме результат проти «Челсі»,
то ми станемо чемпіонами, бо вони не зможуть нас наздогнати.
Денні Дрінквотер!
Варді такий: «Ми дивитимемося гру в мене вдома».
Він дзвонить мені.
Каже: «Хлопці прийдуть дивитися гру з "Челсі"».
-Я така: «Що, усі?» -Ага, подумав, що це крута ідея.
Слух уже явно пішов,
бо фанати почали з'являтися біля нашого будинку,
стоячи біля воріт.
Я така: «Ого, "Лестер" ще нічого не зробив».
Це ніч, коли Лестер, як дитина напередодні Різдва,
тріпоче від передчуття
і тремтить від близькості до славної утопії.
Нам треба була нічия або перемога «Челсі».
Тоді ніхто не наздожене нас, якщо це станеться.
Але якщо «Тоттенгем» переможе «Челсі», вони скоротять відставання до двох очок.
Наступного тижня все стає трохи напруженим.
Такого ніколи не було у світовому спорті.
Команда, ставки на яку були 5000 до 1, не вигравала титулу, перегонів чи змагань.
«Лестер Сіті» на порозі
переписування місцевих, національних і міжнародних історичних книг.
Я такий: «Ага, дай мені пива. Мені треба.
Я надто нервую. Інакше не витримаю».
Кейн! Забиває!
І «Тоттенгем» жвавий! Вони ще…
-Усе гаразд. Ще є час. -Ой, ні.
Сон забиває. 2:0 на користь «Тоттенгем» перед перервою.
-Усі мовчать. -Сьогодні цього не буде.
Але почався другий тайм, і «Челсі» відіграв очко.
«Челсі» повертається в гру.
Думаю, уся країна, крім фанатів Тоттенгема,
хотіла, щоб ми виграли лігу.
«Челсі» хотів завадити «Тоттенгему» перемогти.
Звісно, для Клаудіо теж.
А потім Еден Азар
видав щось неймовірне.
Дієго Коста. Еден Азар!
Чудовий гол.
Гол «Лестера».
Ми збожеволіли. Почали стрибати один на одного.
Думали, гра ще не закінчилася.
Тримайся, «Лестере». Тримайся.
Це стається.
Це ось-ось станеться.
Засвисти.
На «Стемфорд-Бридж» пролунав фінальний свисток.
«Лестер Сіті» — чемпіони Прем'єр-ліги.
Почувши той фінальний свисток, я був у захваті. Просто в захваті.
Ми сміялися один з одного, кажучи: «Ми виграли лігу.
Це неймовірно».
Чемпіони! Чемпіони! Оле! Оле! Оле!
Емоції вириваються назовні, і ти не можеш повірити, що це сталося.
Молодець, друже.
Це було найкраще відчуття.
«Лестер Сіті» — чемпіони англійської Прем'єр-ліги. Можете повірити?
Біля їхнього стадіону фанати «Лестера» гуляли до глибокої ночі,
святкуючи один із найвизначніших подвигів у футболі.
Ми це зробили!
Чемпіони! Оле! Оле! Оле!
Немає сумнівів, що це найбільше досягнення
в історії нашого спорту.
Те, що зробив «Лестер Сіті», надихнуло
кожного тренера, гравця, вболівальника, що одного дня це можуть бути вони.
Це дивовижно. Ми більше ніколи цього не повторимо.
Це унікально.
Сучасне футбольне диво.
Вони розбили суперників.
Вони нас усіх розбили.
Чемпіони Прем'єр-ліги 2016 року.
Неймовірний «Лестер Сіті».
Це було неймовірно.
Той момент, думаю, мрія кожного футболіста.
ЧЕМПІОНИ
Для Вардса це не випадковість.
Він здобув Золоту бутсу, Кубок Англії, Суперкубок,
потрапив до команд сезону.
Зважаючи на те, звідки він почав,
як пізно він увійшов у гру,
ГРАВЕЦЬ РОКУ ЗА ВЕРСІЄЮ ГРАВЦІВ
не думаю, що хтось колись досягав стільки,
враховуючи обставини.
Я заходжу сюди, а тут самі досягнення.
Але особисто для мене це точно про те, щоб залишатися приземленим,
не дозволяти собі заноситися.
Якби все було інакше, нічого цього тут не було б, тож…
Я б дуже хотіла, щоб Джеймі міг трохи більше задумуватися
над тим, яка неймовірна в нього кар'єра
була і триває.
Але він так легко відмахується від того, що досяг.
Я подумаю про все це, коли вийду на пенсію, коли закінчу.
Усе це
буде тим, про що я багато думатиму,
коли нарешті повішу бутси на цвях.
Коли, думаєш, підеш на пенсію?
Чорт забирай. Це питання на мільйон доларів.
Не знаю.
Я твердо вірю, що ноги самі скажуть, коли час.
У мене все ще є той голод, той запал.
«Лестер Сіті» з першого дня дав мені шанс.
І я гадаю, що відплатив їм сповна.
24 КВІТНЯ 2025 РОКУ
Маємо сенсаційно-резонансну новину. Джеймі Варді покидає «Лестер Сіті»
наприкінці сезону після 13 років у клубі.
Нарешті час попрощатися.
Думаю, час настав.
Хочу щиро подякувати вам усім.
Лестер завжди матиме величезне місце в моєму серці.
Це моє прощання, але ви скоро мене побачите, обіцяю.
Коли дізнаєшся, до якого клубу підеш?
-Дізнаюся, коли ти перестанеш питати. -Справді?
Не те щоб я не сказав тобі.
Я боюся цього.
Виглядає мило.
Що? О, подобається?
Так?
Це не дуже мило. Чому ти хочеш викинути мене в смітник?
Тільки якщо заб'єш гол.
Дякую, Мінс.
Дала тату гарну листівку? Правда?
Там написали: забий, або в смітник.
-О ні. Справді? -Ага.
ВІР У СЕБЕ, ТИ ЗМОЖЕШ!
-Готові? Так? -Так.
Востаннє?
Так.
Люблю тебе.
ОСТАННЯ ГРА ЗА «ЛЕСТЕР» 18 ТРАВНЯ 2025 Р.
Сьогодні остання гра Джеймі Варді за «Лестер Сіті».
Його 500-та гра й мета — 200-й гол за клуб.
НАЙКРАЩИЙ
ПРОЩАННЯ З НАЙКРАЩИМ
Чудовий прорив. Джеймс Джастін. Джеймі Варді!
200-й гол за клуб.
Просто не могло бути, щоб це був не його день.
Номер дев'ять «Лестера». Джеймі Варді.
Дякую, що прийняли мене й мою сім'ю як своїх.
Сподіваюся, я відплатив за все.
Які шанси ти б дав Варді зробити те, що він зробив?
Я б сказав, мільйон до одного, але не думаю, що мільйон.
Може, десять мільярдів до одного.
На мою скромну думку, це найкраща історія аутсайдера всіх часів,
прийти звідти, звідки він прийшов, і досягти того, що він досяг,
з усім, із чим він мав впоратися.
МИ БУДЕМО СУМУВАТИ
Не можу сказати, як я це зробив, як це сталося, чому це сталося.
Але це божевілля.
ДЯКУЄМО, ВАРДІ
Але я точно знаю, що наполеглива праця,
вміння не здаватися і мати правильних людей, які тебе підтримують,
повернення до сім'ї, яка тебе любить, хоче, щоб ти був найкращим,
зробить тебе тим, ким ти хочеш бути.
Я тому доказ.
Переклад субтитрів: Аліна Новосаденко