Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
НЕРОЗКАЗАНЕ
- Щось бачиш? - Так.
- Готуємося знімати. - Що ти бачиш?
Фінал Ліги чемпіонів у Стамбулі.
2005 рік.
25.05.2025, СТАМБУЛ
Ми ось-ось почнемо.
«Ліверпуль» проти «Мілана».
Я нервуюся від перегляду.
Ніхто не давав «Ліверпулю» шансів на початку цієї кампанії.
Якби хтось сказав мені,
що ми будемо у фіналі Ліги чемпіонів,
я подумав би, що це каже псих.
Ми були посередньою командою.
Але побували в чарівній подорожі, якої не очікували,
і опинилися в Стамбулі.
«Ліверпуль» стоїть на порозі історії, але проти зіркового «Мілана».
Отакої. Оце так суперник.
Усі гравці були світового рівня.
Послухайте, яка атмосфера.
Сьогодні всі дійсно хочуть, щоб їх почули.
Ми відчували очікування фанатів «Ліверпуля».
Це дуже важка ноша, коли ціле місто
так довго чекало такого фіналу.
Сьогодні є шанс надолужити згаяний час.
Двадцять один рік усі чекали цього кубку.
Чим ближче до початку гри,
тим більше починаєш вірити в перемогу.
Ми знали, що це наш шанс увійти в історію.
Це гол!
Два — нуль, «Мілан»!
І рахунок три — нуль!
Найбільша гра у вашому житті
перетворюється на
найбільший ваш кошмар.
Це може бути найважча поразка в історії фіналів Ліги чемпіонів.
Їх розгромили. Просто як дітей.
Три — нуль, усе скінчено.
Ось і свисток про закінчення тайму.
Як футболіст я ніколи ще не почувався настільки кепсько.
Ми хотіли творити історію з хибних причин.
Це просто жахливо для «Ліверпуля».
Вони не можуть зосередитися.
Це дуже, дуже соромно.
Їм треба зібратися в роздягальні й узяти себе в руки.
У «Ліверпуля» немає шансів.
«Ліверпулю» потрібне диво.
І з того дня,
куди б я не поїхав,
мене завжди питають, що сталося в перерві.
Я скрізь чую: «Що сталося в перерві?»
Я досі намагаюся це збагнути.
Коли думав, що бачив усе.
СТАМБУЛЬСЬКЕ ДИВО ЛІВЕРПУЛЯ
ЛІВЕРПУЛЬ
Що я помічаю в багатьох документальних фільмах,
то це тиша, яку трохи знімають і вставляють.
Поки чекають на перше запитання.
Замислена людина.
Скажи нам кілька слів, Джеймі.
«Ліверпуль», Стамбул, «Мілан», Netflix, блокбастер.
Чума. Така реклама в кінці.
То із чого ти почнеш цю історію, Джеймі?
Як на мене,
історія починається за багато кілометрів від Ліверпуля
влітку 2004 року
в Португалії.
Сьогодні в Лісабоні автобус збірної Англії відвіз гравців
у готель під охороною, розташований на пагорбі,
де вони сподіваються пробути до початку липня.
АНГЛІЯ
Це чемпіонат Європи.
Я гратиму за збірну Англії
разом із Майклом Оуеном і Стівеном Джеррардом із «Ліверпуля».
Хоча ми були в збірній, усі троє часто думали про «Ліверпуль».
- Трохи вперед, Джеймі. - Так.
Мені було важко не думати про клуб.
Прямо в об'єктив, будь ласка.
Джеймі Каррагер, захисник.
Може, через це Англія так і не досягла успіху.
Стівен Джеррард, півзахисник.
- Усе гаразд, Стівене? - Так, усе добре.
Згодом болітиме спина, але наразі все гаразд.
Просто подивися в об'єктив і скажи: «Майкл Оуен, форвард».
- Куди дивитися? Просто прямо? - Так.
Ми всі троє були в команді Ліверпуля ще змалку.
Кажуть, що відтоді я не дуже виріс.
Футбольний клуб «Ліверпуль» був у наших венах.
Це моє ліжко й мій бік кімнати,
де я зберігаю плакати, які нагадують мені про «Ліверпуль».
Ми б і померли за «Ліверпуль».
- Коли ти вперше приїхав у Ліверпуль? - У дев'ять чи десять років.
Який хочеш номер у цьому клубі, якщо проб'єшся?
Номер вісім.
Є щось особливе, інше, коли ти проходиш в основний склад.
Безперечно тісніший зв'язок.
Більше почуття відданості й бажання досягти успіху з клубом.
Футбольний клуб «Ліверпуль» був моєю любов'ю і пристрастю.
Ми жили й дихали ним, любили його й мріяли про нього.
У Португалії було трохи невизначеності щодо гравців Ліверпуля.
Наш тренер пішов.
Тренер «Ліверпуля» пішов.
БІДА В «ЛІВЕРПУЛІ»
Після шести сезонів
тренер «Ліверпуля» покинув клуб.
Перше звільнення головного тренера клубу з 1959 року.
У моєму дитинстві «Ліверпуль» був серед найкращих команд Європи.
Чотири Кубки Європи.
«Ліверпуль» учетверте чемпіон Європи.
Це було далеко позаду.
Ми не змагалися з найкращими командами.
Повертається назад, автогол! Відчай для червоних!
У лізі й кубках ми грали посередньо
Виступали не дуже вдало.
Оце було щось дивне.
М'яч у сітці! Принизливо для «Ліверпуля».
У команді були певні гравці, щодо яких думаєш:
«Якщо "Ліверпуль" хоче щось виграти, їм треба змінити його...»
І засмучуєшся, що ми не перемагаємо.
Стівена Джеррарда вилучено!
У цьому підкаті,
можливо, він показав своє розчарування.
Усі відчували розчарування.
Ми валили все. Як було зупинити це падіння?
Я звик бачити домінування «Ліверпуля».
Та чи сягнуть вони знову вершин?
Ні, жодних шансів.
Мене просто верне.
Я сьогодні плакала.
Девізом Ліверпуля було «Перші — найкращі, а другі — нуль».
Я дійсно думаю, що на «Енфілді» має бути якесь нове мислення.
Гравців «Ліверпуля» в таборі збірної Англії
дуже відволікло звільнення їхнього тренера з «Енфілда».
Лише про це й говорили
гравці збірної Англії з «Ліверпуля».
Я поїхав на турнір у надії, що весь шум уляжеться,
і я зосереджуся на збірній, але це було неможливо.
Раптом ми дізналися, що призначили нового головного тренера.
Виникло певне хвилювання.
«Цікаво, яким буде цей тренер».
А також: «Як розвиватиметься клуб?»
Ранкова газета Ліверпуля пише те, що у всіх на устах.
«Хто наступний очолить "Енфілд"?»
Ми раді оголосити, що сьогодні з нами Рафаель Бенітес,
який має п'ятирічний контракт як головний тренер.
У клубі
було відчуття, що ми заблукали.
Треба було щось змінити, і очевидно, що починати було треба
з пошуків людини,
яка мала перемоги в одній із головних ліг Європи.
У нього видатний послужний список.
Два титули чемпіонів Іспанії за три роки Гадаю, це красномовно.
Пане Бенітесе, просимо на «Енфілд».
- Дякую. - Вітаю вас.
Наскільки для вас важливо зберегти
найкращих гравців «Ліверпуля», які є?
Ми випали з обойми, і я дуже хвилююся, що
ми втратимо Майкла Оуена й Стівена Джеррарда — найкращих у клубі.
Стівен був капітаном.
Джеррард... Гарний простріл!
Він чудовий гравець!
Велике серце, велика пристрасть.
Стівен Джеррард...
Чудово! Який чудовий гол Джеррарда!
Це втілення всіх прагнень щодо «Ліверпуля».
Оуен... Чудовий баланс.
Джеррард! Три очки в «Ліверпуля», Майкл Оуен у центрі подій.
Майкл був зірковим гравцем.
Найкращий футболіст року в Європі.
Мав неймовірний темп, чудовий бомбардир.
Обходить першого захисника, другого. Прекрасно!
Який гол!
Майкл Оуен, гольова машина.
Якщо знову йти до перемог,
ми справді бачили їх у центрі команди.
Джеррард...
Чудовий м'яч! Це неймовірно!
Знову партнерство Джеррард-Оуен!
Це критично для ваших планів, щоб вони залишилися?
Я хочу поговорити з ними про свої ідеї.
- Гаразд? Дуже дякую. - Дуже всім дякую. Дякую.
Перше завдання Рафи —
поїхати до Португалії, щоб переконатися, що ключові гравці залишаться.
Якщо клуб і надалі хоче втримати своїх великих зірок,
їм доведеться починати, й продовжувати перемагати,
щоб змагатися на найвищому рівні.
Зустріч із новим тренером «Ліверпуля» була важливою для мене, але ще важливіше,
щоб Рафа Бенітес зустрівся зі Стівеном Джеррардом і Майклом Оуеном.
Вони були дуже розчаровані всім, що відбувалося в клубі.
Я думаю так: у мене лише одна кар'єра.
Може, доведеться подумати про інші варіанти,
щоб мати найкращу кар'єру.
Гравці збірної Англії казали: «Підпиши контракт у нас».
Хтось приходив до готелю: «Підпишеш контракт з нами?»
Я думав:
«Сподіваюся, цей тренер знає, що ці двоє хочуть почути».
- Іспанською чи англійською? - Як вам зручніше.
Готові?
Гаразд?
Звук нормальний, кадр гарний, запитання готові?
РАФА БЕНІТЕС
Нам сказали, що він приїде представитися. Він хотів привітатися й познайомитися.
Раптом ми зайшли в кімнату...
Я очікував, що він казатиме,
які ми чудові гравці, як він створить команду навколо нас...
Ми почули щось протилежне.
- Ви знімаєте? - Так.
Так. Тепер слухайте мене.
Він почав рухати Стіві на дошці.
Він пройшовся по моїй тактиці. «Я не хочу цього й цього».
«Ось тут проблема. Ти маєш це змінити.
Ти забагато бігаєш».
«Ти не можеш грати в цій команді, якщо ми тобі не довіряємо». Жорстко.
Я пам'ятаю, що Рафа Бенітес казав Майклу:
«Ти маєш учитися швидше реагувати на м'яч».
Боже мій! Мені доти ніхто не казав нічого подібного.
І я такий...
Мабуть, я в той час умів це найкраще за всіх на світі.
Я подумав: «О ні».
Він не це хотів почути.
Тоді ми почали думати...
«Це щось інше».
Це було щось інше.
Просто щось інакше.
Зовсім інакше.
Щось доволі негативне.
А я думав собі:
«Гарантую, я потрібен вам більше, ніж ви мені».
Він точно
зовсім не переконав мене
залишитися, скажімо так.
Як, на вашу думку, пройшла та зустріч?
Коли говориш із людиною, то бачиш, чи вона задоволена розмовою.
Гадаю, так, вони були... Вони були задоволені.
...і нападник «Ліверпуля», Майкл Оуен, прямує до іспанського «Реалу».
Гравець, колись відомий як диво-хлопець із «Ліверпуля»,
покидає клуб, до якого приєднався в 11 років.
Усім доброго ранку.
Я дуже хочу подякувати вам,
що дали мені можливість грати за найкращу команду світу.
Я щиро вдячний.
Я пам'ятаю, як важко було сказати:
«Так, я хочу піти».
Бо, очевидно, я все життя провів у «Ліверпулі»
але вирішив, що так треба.
«Реал Мадрид» був найуспішнішою командою Європи,
і я думаю, більшість людей
клюнули б на шанс вигравати кубки.
Уболівальники на «Енфілді» щойно почули про від'їзд Майкла Оуена.
Це дійсно кінець епохи.
Останні 13 років зірка Майкла Оуена Яскраво сяяла на цьому
найвідомішому футбольному майданчику.
Що нам робити?
Як на мене, так не годиться.
Ми ніби рухаємося назад.
Ця новина стане серйозним ударом
як для вболівальників «Ліверпуля», так і для колишніх товаришів Майкла Оуена.
Я був розчарований.
Я був спустошений.
Почасти я тоді й розумів це,
але почасти я це ненавидів, бо думав,
що якщо піде Майкл, я ніколи не сягну мрії.
Я хотів перемагати, щоб «Ліверпуль» мав успіх, як у роки мого дитинства.
ЦЕ БЕЙРУТ ТЕТЧЕР
Я був малим бешкетником у муніципальному житлі.
Від двох, трьох, чотирьох років я буцав ногами на пустирі будь-що кругле.
Згорнуті шкарпетки, фрукти...
Приходив додому брудний, із саднами й у крові.
Ішов до школи з думкою, що я футболіст.
Розмовляв сам із собою про футболістів.
І мав серйозну, страшну одержимість «Ліверпулем».
Уперше я був на «Енфілді» років у шість–сім.
Це не описати. Це ж просто чудово, знаєте?
Це неймовірно!
Відчуття любові й пристрасті.
М'яч на Раша!
Це як наркотик. Це класно. Це моменти, які мене захоплюють.
І ось він, кубок сезону, який виграв чемпіон Англії, «Ліверпуль».
Спадщина єврокубків.
Мені снилося все те, чого я хотів досягти.
Але коли відчуваєш, що це неможливо,
це засмучує.
Та команда не могла виграти Лігу чемпіонів.
Та команда не могла змагатися в країні.
Вона десь загубилася.
Тому Майкл Оуен пішов із «Ліверпуля».
ЛИПЕНЬ 2004, 10 МІСЯЦІВ ДО СТАМБУЛА
Заінтриговані й допитливі
фанати «Ліверпуля» ладні на все, щоб побачити команду цього тижня,
коли весь склад уперше зібрався перед новим сезоном.
На початку 2004 року я ішов на останній рік контракту.
«Ліверпуль» був любов'ю мого життя.
Я хотів залишатися в «Ліверпулі» так довго, як міг.
Хтось зробить фото?
Мені потрібне фото для Instagram.
У сезоні 2004/05 мені був 31 рік.
Я пробув у «Ліверпулі» три роки.
Але часом я не міг зосередитися.
Дудек упустив м'яч, і Форлан забиває! Як прикро!
Я ненавиділа себе за це.
У газетах постійно писали,
що тренеру конче потрібен новий воротар.
НОВИЙ ВОРОТАР — ПРІОРИТЕТ
Сподіваюся, мене зрозуміють, бо маю французький акцент.
ДЖИМІ ТРАОРЕ
Я багато років провів у «Ліверпулі», проте
я не був в основному складі. Я небагато грав.
Але коли прибув Рафа, усі починали на рівних.
Я подумав: «Так, гаразд, може, я матиму можливість грати».
Я був у «Ліверпулі» протягом 13 років.
Якийсь час мене позичали,
а потім з'явився новий тренер, який, я мав надію, захоче дати мені
шанс грати й проявити себе.
Я був відносно невідомим гравцем.
Зіграв чотири резервні ігри, забив десять голів.
Але ходили чутки, що Рафа Бенітес продивився
кілька резервних ігор.
Я подумав: «Якщо він це дивився,
я маю шанс бути залученим».
Маючи нового головного тренера,
ніхто не хоче давати йому привід не обрати себе.
Особливо якщо хочеш новий контракт, а попереду не так і багато хороших років.
Діді Гаманн був моїм добрим другом.
Рафа очікував побачити стереотипного дисциплінованого німця.
А він був протилежністю.
Так, я інколи курив, інколи пив пиво.
Палив по 10–12 цигарок на день, бо відчував таку потребу.
Не думаю, що це впливало на мій фізичний стан, бо якби я це відчув,
я припинив би.
Так просто.
Коли зранку Діді Гаманн хльостав воду,
це означало, що напередодні він перехилив кілька чарок.
Я пам'ятаю свій перший вечір із Діді.
Він пробув у клубі лише тиждень.
Ми класно погуляли. Час їхати, а таксі нема.
Діді каже: «Я знайду вам таксі».
Я думаю: «Як, бляха, він дістане таксі?»
А він бере й лягає посеред дороги.
Я сказав: «Я ляжу на дорозі, бо інакше ніхто не зупиниться».
Таксі не зупиняється, а треба додому спати,
бо завтра тренування.
Ми посадили його в таксі.
Він від'їжджає, але відкриває вікно, висуває голову й питає: «А де я живу?»
Гадки не маю, друже. Я поїду.
Новий тренер має перешерстити гравців і вичавити з них
трохи більше якості.
Гадаю, на початку Рафа розглядав команду з думкою: «Швидко тут не зарадиш».
Коли «Ліверпуль» мене придбав,
мені сказали: «Ми маємо грати проти найкращих у Європі».
Але з першого ж дня
я бачив, що ми не мали 11 гравців найвищого класу
й у нас не найкраща команда,
тож треба змагатися з ними по-іншому.
Тренування під керівництвом Рафи були трохи дивні.
М'яча не було,
були лише конуси по всьому полю,
і Рафа казав: «Так, м'яч на конусі А,
м'яч на конусі D, м'яч на конусі F,
і ми всі мали бігти туди, де повинні бути.
Це було щось геть інше, я так не звик.
Усе було дуже строго.
А він дивився на всіх гравців, і потім казав:
«Ти мав бути на метр далі. Ти мав біти на пів метра правіше.
Ти мав бути на метр ближче».
Він бачив нас пішаками на шахівниці або цифрами.
Було так незвично працювати з людиною з такою увагою до деталей.
І всі думали: «Чорт! Навіщо ми це робимо?»
Я перфекціоніст, тому люблю вдаватися в деталі.
Я люблю все аналізувати.
Лише на сантиметр далі чи ближче —
а це інколи різниця між успіхом і поразкою.
Це завжди був мій спосіб життя.
У дитинстві
тато подарував мені блокнот.
Я довго роздумував про різні речі,
перебирав усе в голові.
І я записував усі варіанти в цьому блокноті
щодо кожної гри моєї шкільної команди.
Я записував статистику, голи,
середні рейтинги, удари по воротах.
Я почав аналізувати рухи й характеристики гри.
Не усвідомлюючи цього, я мав таке сприйняття футболу.
Я передаю це гравцям,
щоб покращити кожного з них і всю команду.
Маленькі деталі роблять різницю.
Пам'ятаючи про це, треба вдосконалювати свою гру.
СЕРПЕНЬ 2004
Гра починається!
Це «Джилетт Футбол» у перший день нового сезону
після одного з найдраматичніших літніх періодів.
Я бачу себе поруч зі Стіві Джі.
Гадаю, чесно назвати початок того сезону під керівництвом Рафи Бенітеса
жахіттям.
Гарно набрав швидкості, чудовий простріл. І так!
Один — нуль, «Болтон Вондерерс»!
Гіґґз б'є, знову Сільвестр!
Ось-ось розпочнеться іспанська інквізиція Ліверпуля.
Найгірший початок у світі.
Це саме те, чого ми не хотіли.
Ще одне шоу жахів: без якості, без ідей,
але найбільше критикують відсутність боротьби.
Алонсо передає Даунінгу!
Пам'ятаю ту гру.
«Мідлсборо» знову атакує. Гассельбайнк. Знаходить Зендена!
Це було кепсько.
Фанати «Ліверпуля» йдуть ще до закінчення матчу. З них досить.
Ви ж одягнули форму, то грайте вже, будь ласка!
Це Коул.
Важко дивитися, коли немає пристрасті й драйву.
Бенітес має взяти їх у руки.
Крауч вільний. Дальня стійка. Ось так!
Навіть Крауч нам забив.
Усе було дуже погано.
Райт-Філіпс вибиває.
Дотик Каррагера, Дудек мусить щось зробити. Це Анелька!
Чорт.
Ще одна жахлива гра воротаря «Ліверпуля», Єжи Дудека.
Дудек — це марнування простору, він просто погано грає.
Той сезон був найважчим за всю мою кар'єру.
Чаплоу.
Боже, це він.
Це автогол!
Джимі Траоре комічно забиває у власні ворота!
Про що думав Траоре?
Це був класний удар. Для захисника.
Перший гол «Бернлі» в Кубку Англії проти Ліверпуля за 36 років.
Не можу повірити, які ми були нікчемні. «Ліверпуль» грав жахливо.
І в Європі ми жалюгідно грали.
Просто жалюгідно.
«Ліверпуль» у халепі!
Оце так гол!
Усі гравці, які грали вчора, нікчемні.
Я лише думав, що гірше не може бути.
Савіола!
У Європі фанати «Ліверпуля» мають певні очікування.
«МОНАКО» 1 — 0 «ЛІВЕРПУЛЬ»
Я відчував усі емоції. Нікчемність, марність, невмілість.
Маючи нуль очок, «Ліверпуль» до останнього не може визначити свою долю в єврокубках.
Буде ще один шанс, коли «Олімпіакос» приїде на «Енфілд» за кілька тижнів.
Були часи, коли я думав: «А ми взагалі колись станемо великим клубом?»
ЛИСТОПАД 2004, ШІСТЬ МІСЯЦІВ ДО СТАМБУЛА
Давно не пригадую, щоб вони так погано грали.
Немає ні пристрасті, ні бажання. Казна-що.
Я дуже вболіваю за Ліверпуль.
Це просто боляче. Наче фізичний біль.
Коли все йде шкереберть, на душі буває кепсько.
Ти відчуваєш емоції міста.
Можна хоч трохи пристрасті? Хоч трішки відданості?
Тут емоційні футбольні клуби. Емоційне місто.
І люди в ньому емоційні.
Він має вибачатися перед уболівальниками «Ліверпуля».
Ця команда не грала у футбол, як зазвичай грав «Ліверпуль».
Ні боротьби, ні душі, ні пристрасті.
Коли я перейшов у «Ліверпуль»,
там існувала культура, заснована на емоціях.
А футбол вимагає більшого.
Коли ти дуже емоційний, успіху досягти неможливо.
СТРАТЕГО
Це «Стратего» від Мілтона Бредлі — чудова стратегічна гра для двох гравців.
Швидка, легка й захоплива...
У дитинстві батько подарував мені гру «Стратего».
У той час в Іспанії вона була єдина.
Улітку ми їздили в гори в Мадриді.
І там змагалися з усіма друзями.
У мене був однокласник, який дуже добре грав.
Якось я програв і дуже засмутився.
Сидів удома, плакав у своїй кімнаті.
Поразка вчить набагато більшого, ніж перемога.
І я почав розуміти...
що важливіше грати головою, аніж серцем.
Більше я не програвав.
Треба навчити своїх гравців
грати головою, а не лише серцем.
У моїй грі були емоції.
Пристрасть, бажання, відданість.
Вірність емблемі, нашій пташці, сім'ї.
Це було в мені,
а я відчував, що він хоче перекроїти мене.
Ніщо його не задовольняло.
Я люблю бути вимогливим до гравців.
Гадаю, це головне.
Завдяки цьому приходить успіх.
Мені здалося, що він мене не цінував, він мені не довіряв, він мене не хотів.
Я завжди чітко казав, що хочу грати в «Ліверпулі»,
виключно в «Ліверпулі».
Але з такими сумнівами, черствістю,
і коли не віриш, що твоя команда сягне вершин,
у голову лізе різне.
Кажуть, що Стівен Джеррард може покинути рідний клуб.
Якщо вони втратять Джеррарда,
доведеться визнати, що це вже не сильний клуб.
З його точки зору,
щоб мати високий міжнародний рейтинг,
він має грати в найкращих клубах, і це не «Ліверпуль».
Джеррард хоче постійно грати на світовому рівні.
Тобто в Лізі чемпіонів, де дійде до фіналу.
ГРУДЕНЬ 2004, 5 МІСЯЦІВ ДО СТАМБУЛА
Відлік до матчу Ліги чемпіонів, який «Ліверпуль» має виграти,
уже почався.
Лише перемога над грецьким «Олімпіакосом» на «Енфілді» гарантує прогрес.
Сувора була зима для «Ліверпуля».
Вони сьомі в лізі, жодного гола.
Сьогодні треба забивати. Вони грають за життя в Лізі чемпіонів.
Це була надважлива гра.
Єдиним, що нас тримало,
була Ліга чемпіонів.
«Ліверпуль» уже програв «Олімпіакосу» в Греції.
Вони треті у своїй групі.
Перемоги може бути недостатньо, щоб вивести «Ліверпуль» в 1/8 фіналу.
Їм треба виграти з відривом.
Потрібна перевага у два м'ячі.
Перемоги замало.
А заголовки перед грою...
ДАЙТЕ КУБОК АБО ПІДУ
...лише посилювали тиск на нас.
СЛАВА АБО Я ПІДУ
Я незадоволений прогресом клубу за останні два роки,
і вперше в моїй кар'єрі я задумався
про можливість рухатися далі.
Я люблю грати в Лізі чемпіонів, але й інші теж,
і ми розуміємо, як це важливо для клубу
й для нас особисто.
Я хочу грати в Лізі чемпіонів, усе просто.
Скоро почнеться матч Ліги чемпіонів.
«Ліверпулю» надважливо перемогти.
Успіх у Європі дуже багато значить для фанатів.
Це частина спадщини, частина душі цього клубу.
Рафа Бенітес вирішив замінити воротаря.
Єжи Дудек просидить на лавці в цей вирішальний для «Ліверпуля» вечір.
Мені було важко змиритися з тим, що я не граю.
Це було так важливо для мене — бути воротарем номер один.
Це було в моїй ДНК.
Це дуже вплинуло на мене.
Ми планували добре почати, запалити вболівальників...
бути попереду.
Рівалдо.
Аж раптом...
Досі Рівалдо. Досі Рівалдо!
Це ніби спеціальний момент для бразильської геніальності Рівалдо.
Так. Пробив низько, Кіркланд не зреагував!
Прямо в сітку!
Яка катастрофа для «Ліверпуля».
Тепер «Ліверпуль» має забити принаймні три голи.
Свисток на перерву, і це не на користь «Ліверпуля».
У той момент
я думав, що Джеррард покине «Ліверпуль».
Потрібні величезні зусилля для «Ліверпуля».
Коли справи йдуть кепсько,
коли гравці пригнічені й змирилися з долею,
треба надати їм рішення.
«Стратего» — стратегічна гра від Мілтона Бредлі.
Рафа Бенітес ніколи не боявся замін.
Його заміни сьогодні були несподіваними.
Молодь: Сінама-Понголь і Ніл Меллор.
Думаєте, ці гравці змінять ситуацію для нас?
Ні, навряд.
Молодому гравцю важко не нервувати.
Треба забити три голи.
Лунає свисток до початку другого тайму.
Усі шанси проти «Ліверпуля».
Потрібні надлюдські зусилля.
Сінама-Понголь прямує до центру.
Сінама-Понголь із м'ячем, пас не досяг К'юелла.
Будь-яка заміна — це ризик.
Джеррард.
Який удар.
Публіка реве: Меллор готується вийти на поле.
Якщо це спрацює — ти геній. Якщо ж ні — ти помилився.
Ти сумніваєшся, і це природно,
бо в нас не найкраща команда.
Думаєш, чи достатньо заб'ють, щоб команда пройшла далі.
Треба три голи.
К'юелл, м'яч від захисника летить у штрафну.
К'юелл веде далі. Сінама-Понголь забиває!
Це й було потрібно їм і «Енфілду». Один — один.
Їм потрібні ще два голи без відповіді.
Зараз є шанс. Каррагер падає. Пенальті нема.
Понголь пасує. Ще є шанс. Фіннан б'є по воротах.
Просто в сітку. «Ліверпуль» забив.
Ніл Меллор забив гол.
Але це неважливо. Треба забити ще один гол.
Ще десять хвилин.
Хвиля за хвилею ідуть атаки.
Усі на «Енфілді» нервують.
Емоції просто струмують потоком із мого тіла.
Кожен контрпрес, кожен пас уперед.
Чути рев публіки.
І тоді тебе це затягує.
Це чарівне відчуття.
Каррагер.
Моя гра
означала любов.
Пристрасть.
Джеррард!
Який красень!
Який удар, синку! Який удар!
Просто неймовірно! Приголомшливий удар низом!
Дивовижно!
«Ліверпуль» три, «Олімпіакос» один.
Стівен Джеррард.
Неможливо уявити «Ліверпуль» без нього.
Чи вистачить йому проходу до 1/8 фіналу Ліги чемпіонів, щоб залишитися?
Що означає для нього цей вечір? Він залишиться чи піде?
Я не думаю, що одного матчу на «Енфілді» буде достатньо.
Стівен Джеррард — капітан «Ліверпуля», його натхнення.
Та чи надовго?
Його останні виступи за «Ліверпуль» привернули увагу
футбольних товстосумів — клубу «Челсі».
ДЖЕРРАРД І ГРОШІ «ЧЕЛСІ»
Ранкові газети пишуть, що капітан «Ліверпуля»
готовий прийняти пропозицію «Челсі» із зарплатою в 125 000 фунтів на тиждень.
Це команда, яку купив Абрамович.
Лемпард б'є! І Лемпард забиває!
Таланти вартістю 76 мільйонів фунтів тепер у Західному Лондоні.
Жозе Моурінью вивів «Челсі» на новий рівень.
Думаю, я особливий.
Усі в європейському футболі говорили про цей клуб.
Вони хотіли скупити найкращих гравців Англії і Європи.
І Стіві був серед них.
НАМ ПОТРІБЕН ДЖЕРРО
«Челсі» завжди вишукує найкращих.
Стівен — фантастичний гравець, він класно грає.
Мені й моєму агенту телефонували із «Челсі».
Дзвонив сам Моурінью, тоді найкращий тренер світу,
пропонував дурні гроші, суми, від яких голова обертом.
«Челсі» витрачав цілі статки.
Там був гарантований успіх.
Усі очікували, що вони виграють Лігу чемпіонів.
Думаєте, Джеррард піде?
Якщо ці цифри, 150 000 фунтів на тиждень, — правда,
гравцю важко знайти в собі сили сказати:
«Я не перейду з клубу в клуб».
Я ніяк не міг ігнорувати свої стосунки з «Ліверпулем» і свої почуття.
Але хочеться й успіху для себе.
СТІВІ «ПОСИНІЄ»
Тож коли вони прийшли,
я не знав, що відповісти.
Фанати «Ліверпуля» обманюють себе,
думаючи, що він не піде в «Челсі».
Я вболіваю за «Ліверпуль» 25 років.
Стівене Джеррарде, якщо ти слухаєш, ти капітан чудового клубу. Ти ліверпулець.
Якщо ти підеш, це буде повна ганьба, друже.
Я почувався жалюгідно. Думки скакали без ладу, мов жаби.
Біля тренувальної бази «Ліверпуля» зібралися вболівальники.
Може, Стіві була потрібна дружня підтримка,
щоб спитали, як він, щоб хтось похвалив.
Але Рафа Бенітес цього не робив. Він дуже беземоційний.
Коли найкращий гравець думає про перехід деінде, то тренер
мусить спробувати зрозуміти причину й переконати його,
що це можна якось виправити.
Я не дуже емоційний ззовні, так?
Тож єдиний спосіб, у який
я міг би щось зробити — це більше працювати.
Ми знімаємо відео всіх ігор
і аналізуємо все, що стається на полі.
Ми хочемо багато чого виправити.
Футбол — це емоційний спорт.
Але як тренер ти завжди мусиш бути зосередженим на роботі,
а не витрачати енергію на галас навколо себе.
Рафа був фанатиком. Уранці, удень і ввечері
він обговорював тактику, гру, гравців.
Коли я розмовляв із Рафою, завжди йшлося лиш про футбол.
Хто хоч щось знає футбол?
Можемо це забрати?
Футбол, футбол, футбол.
Двоє нападників, два захисники.
Де прогалина?
Ти криєш, стій ось так.
- Ніби це все, що він знав. - Уперед!
- Можеш захистити? - Ось!
- Ні. - Бо я тебе блокую.
Перетнешся з ним у коридорі чи на кухні.
А він говоритиме лише про футбол, щось пересуватиме.
То скільки їх у нас? Дос, кватро, сес.
А ці гравці більш-менш вільні.
- Одержимий? - Так, геть одержимий.
Мене вважали божевільним.
Проте я знав,
що мій спосіб роботи й виконання завдань
приводив мене до успіху.
Бенітес завжди повчає.
Чудовий пас, удар, гол!
Гаманн.
Ось так!
Ми почали щось будувати. Призвичаїлися до тренера.
Кожна система — це те, що я робив, коли записував.
Мені тоді було 19 років. Усі мої тренування.
Знову Джеррард. Гарсія! «Ліверпуль» забиває гол!
Усі почали розуміти його підхід до футболу.
«Ліверпуль» проходить далі в останній день Ліги чемпіонів УЄФА.
Коли гравці не вірять у твій підхід,
треба дати їм цю віру.
Я думав, що ми на правильному шляху.
Луїс Гарсія випробовує удачу. Який гол!
Який гол, оце так вечір!
Один із найбільш зрілих і довершених виступив
англійської команди в Європі, які я бачив за дуже багато років.
Коли команда грає все краще,
гравці починають вірити, що можуть досягти чогось великого.
Залишилося кілька секунд. Тримаймося, друзі.
І це кінець! «Ліверпуль» вийшов у півфінал Ліги чемпіонів.
Чудова гра Ліверпуля,
вони самі в це ледь вірять.
Підсвідомо я, як і кожен уболівальник «Ліверпуля»,
думав, як важливо, що в цьому сезоні
ми здобули шанс утримати капітана.
ТРАВЕНЬ 2005, 3 ТИЖНІ ДО СТАМБУЛА
Відбудеться суто англійський півфінал Ліги чемпіонів,
де «Ліверпуль» зіграє з «Челсі».
О ні.
«Челсі» — чемпіони!
Ще ніколи англійська Прем'єр-ліга
не мала гідніших чемпіонів.
Команда «Челсі» була найкращою в країні.
Вони мали дивовижний сезон.
Чемпіони!
Чемпіони! Оле, оле, оле!
Також важливо було й те, що
вони пів року намагалися купити нашого капітана
й не соромилися цього.
«ЧЕЛСІ» ПРОДОВЖУЄ ГОНИТВУ ЗА ДЖЕРРАРДОМ
«Челсі» були зарозумілі.
У них були гроші Абрамовича, суперзірки з усього світу
й самовдоволений Моурінью,
тож вони дерли носа.
Дуже добре бути у півфіналі.
Мені щастить. Я ніколи в житті не програвав півфіналу.
Я приїхав зі своїм его,
великим!
Тепер воно ще зросло!
«ЛІВЕРПУЛЬ» — «ЧЕЛСІ»
Ніщо не завадить «Ліверпулю» й «Челсі» зійтися в другому матчі.
Усе вирішиться сьогодні на «Енфілді».
Червоні — аутсайдери проти всепереможного «Челсі»,
який вже тричі переміг команду Рафи Бенітеса цього сезону.
ВАМ ЙОГО НЕ КУПИТИ, ЧЕЛСКІ
Це було важливо для клубу,
для нас як команди, а також і для мене.
Звісно, бо мене пов'язували із «Челсі», я говорив із Моурінью,
бо я знав, що фанати незадоволені, і хотів грати за переможців.
Завжди кажуть, що програти в півфіналі — найгірше.
Усі навколо напружені.
Єжи Дудек щойно повернувся до команди «Ліверпуль».
Рафа підійшов і сказав: «Єжи, ти знову граєш».
І я сказав собі: «Ти готовий».
Ситуація напружена.
Усі це відчували. І Рафа, і гравці, і фанати.
Рафа зосередився на Моурінью.
Він хотів перемогти його більше за будь-кого.
Ви особисто хотіли перемогти Жозе?
Я просто хотів перемогти.
Я хотів перемогти заради «Ліверпуля».
А те, що це «Челсі»,
де тренером був Моурінью,
давало додаткову мотивацію.
Сьогодні буде бій до кінця.
Або «Ліверпуль», або «Челсі» стане фіналістом Ліги чемпіонів.
Це був казан.
Це було зіткнення різних емоцій.
«Ліверпуль» мав не лише перемогти, а й зупинити «Челсі».
Атмосфера відчутна.
Та треба зберігати спокій, як у шахах.
Ріїсе.
Джеррард вільний. Пасує на Бароша.
Він перетнув лінію?
Гол!
Чи був там гол?
Не знаю, але сподіваюся, що ні.
Бо я знаю, як це дістає.
Але чи був гол?
Ледве-ледве.
Реальність така, що гол зарахували. І по всьому.
Цього разу Лемпард. Гарний сейв Дудека.
І всі точно знали, що їм робити.
Грати цим, а не цим.
Чудовий прийом, цього разу Джеррард.
Ми були згуртовані, єдині.
Який підкат від Джеймі Каррагера!
Здавалося, що все, над чим ми працювали, зійшлося.
«Ліверпуль» на порозі фіналу Кубка Європи.
Вони можуть лише щиро співати на знак підтримки своєї команди.
Настав час «Ліверпулю» зіграти в іще одному фіналі Ліги чемпіонів.
Рафа Бенітес і його команда відмотали роки назад.
Усе як у старі добрі часи.
Хай у них були всі їхні гроші, гравці й Жозе Моурінью.
Та не було нашої історії.
Нашого міста.
«Енфілда».
Чи стане й думати Стівен Джеррард
покинути клуб, який щойно вийшов у фінал Ліги чемпіонів?
Клуб, який у нього в крові?
Бувай, Моурінью!
Рафа, Рафаель! Рафа, Рафаель! Рафаель Бенітес!
Наприкінці гри стояв такий галас!
Бо ми не могли повірити в те, що щойно сталося.
Усі поїхали в місто й там святкували.
А помічник Рафи Бенітеса сказав:
«Якщо хтось повернеться до четвертої ранку, вас оштрафують».
Рафа майже вдав, що він був не в курсі,
нібито це помічник сказав.
Але я певен, що Рафа Бенітес знав,
що ніхто з нас не прийшов до четвертої ранку.
У всіх туристичних агентствах міста
люди відчайдушно шукають квитки, щоб полетіти на фінал у Стамбулі.
Ми нарешті прибули в аеропорт Джона Леннона.
Стамбул очікує понад 30 000 фанатів «Ліверпуля»
на фіналі Ліги чемпіонів,
де вони вийдуть проти фаворитів — ФК «Мілан».
Це буде найбільший матч їхньої команди за 20 років.
Це найкраще.
Ми п'яті в лізі, а можемо стати чемпіонами Європи.
Неймовірно.
І «Ліверпуль» підійме кубок у п'ятий раз!
Уперед, червоні!
Упевнено налаштовані пасажири чергового літака ідуть терміналом
до найбільшої і наймасовішої події у 72-річній історії аеропорту.
Дуже хочу. Не можу дочекатися. Ми піднімемо кубок.
Цей клуб створено для Ліги чемпіонів і єврокубків.
Ми найкращий британський клуб. Ми привеземо кубок додому.
- Коли святі - Коли святі
Ідуть сюди
Найкраще відчуття — тримати це в руках.
Це квиток на фінал Кубка Європи. Стамбул.
СТАМБУЛ
Рафа Бенітес!
Для вболівальників «червоних» неважливо, як саме їхати, аби дістатися.
Літаки, потяги, трамваї, автобуси. Навіть міжнародне таксі.
Вулиці Стамбула заповнюються людьми.
У місті не залишилося вільних готелів.
О, це прекрасно! Це свято.
Уболівальники на паломництві до своєї команди в Туреччині.
Сподіваються на перемогу своїх героїв.
Ну ж бо, ви зможете!
Чим ближче до гри, чим більше я себе переконував, що ми можемо перемогти.
Але це було майже усвідомлення,
що ми граємо з найкращою командою у світі, «Міланом».
Читаючи склад команди, важко не сміятися.
Бо там лише найкращі.
Усі імена, одне за одним.
У них Анчелотті — найкращий тренер Ліги чемпіонів усіх часів.
Мальдіні — один із найкращих захисників в історії цієї гри.
За всі часи.
Яп Стам — людина-гора, він уже перемагав у Лізі чемпіонів.
Кларенс Зеєдорф, який вигравав Кубок чемпіонів із двома іншими клубами.
Гаттузо, який перемагав у Лізі чемпіонів у складі «Мілану».
А також у них був Шевченко — найкращий нападник у світі,
і, як кажуть, найкращий футболіст того часу.
Це не просто гравці світового рівня.
Це найкращі гравці всіх часів.
Ми почуваємося чудово.
Ми досягли мети,
яку ставили собі на початку сезону.
Бути в Стамбулі у фіналі.
Ви знаєте, як забивати «Ліверпулю»
і як обійти Єжи Дудека, польського воротаря?
Так, ми точно знаємо, як це зробити.
То скажіть як.
Завтра й побачите.
Зараз далеко за північ,
але навколо цієї площі досі тисячі вболівальників «Ліверпуля».
Що б не сталося на полі,
а вболівальники Ліверпуля, схоже, налаштовані добре розважитися.
Я не можу спати, бо
завтра фінал Кубка Європи.
25 ТРАВНЯ 2005, ЧОТИРИ ГОДИНИ ДО ФІНАЛУ
Ажіотаж зростає.
За кілька годин відбудеться найбільша європейська гра «Ліверпуля» за 20 років.
Чи може «Ліверпуль» знову залишити свій слід в історії?
Перед тим, як ми вийшли на стадіон, Рафа показав нам відео.
Там були всі перемоги «Ліверпуля» в Лізі Чемпіонів у 70-х і 80-х.
Кубок Європи належить їм.
Знову Брюс Ґроббелар витанцьовує.
Мимо!
«Ліверпуль» — чемпіон Європи!
Уже вчетверте.
Яке щастя!
Мерсісайд радіє.
Коли ти приєднуєшся до команди, у цьому випадку «Ліверпуля»,
то вчишся по ходу.
І я почав розуміти, що це означає
для вболівальників, для міста — всі емоції, що стоять за цим.
Це глибоко зворушує.
І хочеться щось зробити для міста.
Це особливий зв'язок.
Уболівальники й історія — це клуб.
Як людина з Ліверпуля чи околиць,
коли бачиш це, ти теж хочеш долучитися.
Ти хочеш залишити свій слід.
Хочеш дарувати людям надію і віру.
Частина нашої відповідальності — давати людям привід для гордості.
Переглянувши відео, ми сказали: «Наша черга творити історію».
ФІНАЛ
Послухайте, яка атмосфера.
Сьогодні всі дійсно хочуть, щоб їх почули.
Дивлюся навколо — скрізь «Ліверпуль».
Червоне море.
Головне — зосередитися, підготуватися до битви.
Було стільки моментів слабкості й так багато критики,
але нарешті з'явилася можливість усе змінити.
Ми ось-ось почнемо.
«Ліверпуль» проти «Мілана», фінал Ліги чемпіонів 2005 року в Стамбулі.
Це найважливіший вечір мого життя.
Це був наш шанс творити історію.
«Ліверпуль» починає, ми чекаємо гарного старту.
Траоре на ближньому фланзі, б'є доволі невпевнено.
Двадцять один рік я чекав на цю мить.
Я сказав: «Не робіть помилок».
Кака. Траоре блокує.
І арбітр призначає штрафний на користь «Мілана».
Перше випробування для Єжи Дудека.
Штрафний удар — і гол!
Мальдіні! Минула лише хвилина гри!
Дуже невдалий старт для «Ліверпуля».
П'ять чи шість гравців «Ліверпуля»
ще не торкалися м'яча, а «Мілан» вже веде, 1:0.
Знаєте, тут головне не пропустити вдруге.
«Мілан» проривається вперед.
Це Шевченко. Робить навіс. Два — нуль.
Перемога вислизає,
і це бачить весь світ.
Кака. Пасує до Креспо.
Креспо добиває. Може бути три — нуль! Є три — нуль!
Це був шоковий перший тайм для «Ліверпуля». Шок.
Вони геть розгублені.
Три — нуль, усе скінчено.
Свисток про закінчення тайму.
У «Ліверпуля» немає шансів.
Я заціпенів усередині.
Було соромно дивитися на вболівальників.
Ми хотіли творити історію з хибних причин.
Коли програєш три-нуль у середині гри, якби це була інша гра, були б якісь слова.
А тут не було нічого, лише мовчання.
Я, здавалося, заціпенів, як і всі ми,
намагаючись усвідомити все, що сталося.
Мені було соромно за мою гру й за команду.
А тоді почалася метушня.
Усе на емоціях. «Треба було так і так, обійти його».
Сварки, суперечки:
«Це ти винен. Я зробив це, а ти не зробив те».
Було видно, що команда в розпачі.
Я їх чув, але я зосередився на тому, що треба зробити зараз.
У нас є 15 хвилин, щоб щось змінити.
Рафа сказав Джімі Траоре, що той виходить.
Він сказав: «Траоре, душ».
«Траоре, душ».
Я розумію, для мене гра закінчена.
Він пригнічений. Його зняли з найбільшої гри в житті.
Джимі йде в душ.
Діді Гаманн іде на розминку, бо має вийти на поле після перерви.
Моя перша реакція:
«Що мені тепер робити, Рафо?»
Ми програємо три — нуль світовим зіркам. Шанси відігратися практично нульові.
Але я вийшов на розминку,
і останнє, що я тоді побачив — Джимі знімає форму
й голий іде в душ.
Я сперся руками об стіну, стояв і просто думав.
Я був розчарований собою.
Я знав, що підвів не лише товаришів по команді, а й футбольний клуб.
Тож думки я мав дуже смурні й похмурі.
Коли Джимі пішов у в душ,
фізіотерапевт сказав Рафі, що Стів Фіннан, наш захисник, має травму й не може грати.
Я пам'ятаю паузу Рафи.
І він каже: «Фіннан — у душ».
І ще одна пауза від Рафи.
«Траоре, виходь із душу».
Рафа прийшов і каже: «Джимі, граєш».
Я такий: «Ви про що?» «Ходімо, ти повертаєшся. Ти граєш».
Джимі вийшов, знову вдягнув повну форму.
Тут зайшов Діді Гаманн.
Я повернувся до роздягальні,
і перший, кого я бачу — це Джимі Траоре,
який щойно заходив у душ.
Кажу: «Я граю». А він: «А хто ні?» «Не знаю».
Я гадки не маю, що відбувається.
Трохи хаотично.
Це був хаос. Так.
Рафа почав щось креслити на дошці.
Треба знайти рішення.
І я думав про те, як знайти рішення.
У ситуації такого масштабу потрібна не лише тактика.
Чутно, як суддя стукає у двері й кличе всіх на другий тайм.
Почалося якесь божевілля. «Назад».
Усе відбувалося так швидко, я ледь розумів.
Ти просто розгублений.
Я досі не розумів, що відбувається.
Перед другим таймом відчувався страх. «Усе може піти просто жахливо».
Але я ніколи не забуду,
як у тунелі ми чули вболівальників,
які співали «Ти не сам».
Іди далі
З надією в серці
І ти ніколи не йтимеш сам
Це було майже як гімн.
Зазвичай за програш три — нуль фанати вам не співатимуть.
А фанати «Ліверпуля» співали «Ти не сам».
І ти ніколи не йтимеш сам
Ти ніколи не йтимеш сам
Фанати досі з нами.
Ми не можемо здатися.
Ми просто мусимо спробувати заради них.
Ліверпульцям не виграти, якщо вони не покажуть неймовірної гри.
Ми хотіли показати, чому ми тут. Зібратися й спробувати щось зробити.
«Мілан» так само володіє м'ячем на початку другого тайму.
Довгий пас уперед. Гаманн контролює м'яч.
Можливість від Ріїси!
Удар головою, Джеррард! Так, гол Стівена Джеррарда!
Він махає фанатам на іншому боці. «Ну ж бо, вірте!»
«Мілан» три, «Ліверпуль» один. Може, зі Стівеном Джеррардом відіграються.
Я почав розуміти, що хоча грати головою важливо,
не варто забувати грати й серцем.
Гаманн за 23 метри.
Не б'є, але Шміцер може.
І удар від Владимира Шміцера!
Оце більше схоже на гру для Стамбула!
До перерви здавалося, що гру скінчено,
але, може, це не така й «нездійсненна місія».
Мілан три, Ліверпуль два.
Вони знають, що ми боротимемося
й не відступимо.
Рукавички знято.
«Ліверпуль» раптово відбирає м'яч у центрі.
Рафа хоче, щоб я відчув волю, ризикував, більше біг уперед.
Жодна команда не відігравала трьох очок у фіналі, щоб виграти кубок.
Це 50-й фінал.
Я ніби знову був малим на шкільному подвір'ї, де
переповнюють емоції, і де я був Джеймсом Каррагером.
Тим хлопчиною, що копав м'яч на вулицях.
Я пам'ятаю, як побіг із м'ячем, а я так зазвичай не роблю.
Джеймі Каррагер із «Ліверпуля».
Там Джеррард! Джеррард падає, арбітр призначає пенальті.
Хто пробиватиме пенальті?
Стівен Джеррард — очевидний вибір.
Рафа щоразу змінював гравця на пенальті. Це було дивно.
Це буде Хабі Алонсо.
Старі спогади, ті історії.
Рафа сказав: «Хабі, ти маєш бити».
Але це був мій перший пенальті як професіонала.
Це перший сезон в Англії для цього 23-річного хлопця,
і половину він пропустив через травму.
Я відчував момент, значення пенальті,
брак досвіду.
Це було
так важливо для
клубу, для тієї гри, для мене, для всіх.
Алонсо може здійснити найвизначніший перелом.
Воротар відбив!
Здавалося, що час зупинився.
Алонсо б'є знову!
І «нездійсненну місію» виконано!
«Ліверпуль» програвав із рахунком 3:0 ще п'ять хвилин тому!
А тепер погляньте на табло!
У Лізі чемпіонів ще не було такого фіналу.
Овва!
У цю мить я подумав, що, мабуть, так визначила сама доля.
Ми, можливо, на порозі найкращого фіналу Кубка Європи.
Буде додатковий час.
До Сержиньо, він блискуче веде м'яч
у штрафний майданчик!
Каррагер відбив. А міг влетіти будь-куди.
Міг влучити у власні ворота.
«Мілан» страшенно тиснув на нас.
Ти кидаєшся з усіх сил, усім своїм тлом уперед.
Ми трималися щосили.
Кака робить навіс!
І Траоре — герой!
Для мене це був другий шанс
показати свій характер,
свою силу, показати всьому світу, які ми.
Лише три хвилини додаткового часу. 3:3.
М'яч у грі, удар головою Дудек відбив! Ще один геніальний сейв Дудека!
Як він лише встиг?
То були секунди, мілісекунди.
Я сам дивувався: «Як я його відбив?»
Неймовірна гра польського воротаря.
Після всієї критики в мій бік...
Я чекав цього моменту до самого кінця.
І це буде серія пенальті.
Неймовірний футбольний матч.
Джеймі Каррагер мало не штурхає Єжи Дудека.
Він почав штовхати мене.
«Ну ж бо, Єжи».
Почав кричати.
Збий їх із пантелику. Треба перемогти.
Більше такого шансу не буде. Пригадай 1984 рік.
Згадай Гроббелара. Він їх збив.
Коли я заплющую очі, я досі це пам'ятаю.
Я бачу, його в тій зеленій футболці й червоних шортах,
і він відволікає увагу суперника.
Схибив!
Роби все, що можеш. Що завгодно.
Я сказав собі: «Добре, Брюс танцював танець "ноги-спагеті". Він трохи рухався.
Гаразд, може, я теж щось зроблю».
Дудек. Проти Сержиньо.
І він не влучає!
Найкращий старт для «Ліверпуля».
Діді Гаманн пробиватиме перший пенальті для «Ліверпуля».
Рафа підійшов і сказав: «Бий перший».
Бенітес знав усе про пенальті.
Він сказав, що шанси на 91 % вищі,
якщо пробити вище стегна ліворуч від мене.
Гаманн бореться за перевагу «Ліверпуля».
Добре! І «Ліверпуль» виходить уперед.
Дудек махає руками в бік Пірло.
Пірло пробиває, і Дудек відбив!
Ось і він.
Діда робить рух. Але не туди. 2:0 на користь «Ліверпуля».
Томассон.
Забиває.
ПЕНАЛЬТІ: «МІЛАН» 1 — «ЛІВЕРПУЛЬ» 2
Йон Арне Ріїсе.
Але Діда дотягнувся.
Тепер знову б'є «Мілан».
Кака може зрівняти рахунок.
Кака рішуче забиває.
Шміцер. Довгий забіг.
Ось він.
І м'яч у сітці воріт!
«Ліверпуль» веде, три — два.
Якщо Мілан пропустить то «Ліверпуль» виграє кубок.
Найкращий бомбардир Європи, Андрій Шевченко.
Хоче м'яч негайно.
Звісно, якщо він не влучить, Ліверпуль, попри всі шанси,
виграє в Лізі чемпіонів.
Що стосується статистики, тут Рафа був найкращим.
У нас був код.
Ворота ділили на шість квадратів. Один, два, три, чотири, п'ять, шість.
Він дав нам цю інформацію.
«Андрій Шевченко любить перший і четвертий».
Шевченко!
Дудек відбиває!
За «Ліверпуль»!
І всупереч усьому
команда, яка програвала 3:0 до перерви,
«Ліверпуль», перемагає в Лізі чемпіонів!
Іди далі з надією в серці.
Це неймовірно.
Цей вечір вони ніколи не забудуть.
«Ліверпуль» — чемпіони Європи.
Неймовірно.
У футболі ще ніколи не було такої драматичної історії,
такої неймовірної, як ця.
Блискуче.
«Ліверпуль»,
2005 рік!
У футболі, гадаю, це ніколи не перевершать.
Ніхто не вірив, що це може статися.
Про це навіть не мріяли.
Потрусіть мене, розбудіть!
- Кубок знову вдома, де й має бути! - Так!
Я пережив безліч дуже поганих моментів.
Але це я пригадую, мов фантастичну подорож, у якій пощастило побувати.
Це був чудовий час.
«ЛІВЕРПУЛЬ» — ЧЕМПІОНИ ЄВРОПИ
Ти особливо задоволений всім, чого досяг, знаючи,
як це важливо для фанатів, для міста.
Я в країні мрій!
Тепер ти частина історії «Ліверпуля», і це...
Це чудове відчуття, великий привілей.
Ми показали, що здаватися не можна ніколи.
А знаючи, як це важливо для людей,
забути це неможливо.
Це був важкий шлях.
Дуже емоційний.
Та насправді я теж фанат, я один із них.
Мені пощастило, що я зміг зробити це.
Про таке мрієш у дитинстві.
Бо я хотів бути частиною чогось, про що згадуватимуть через роки.
І цю мрію здійснено.
Не можна сказати, що я не відчуваю емоцій.
Але їх важко виражати,
бо емоцій дуже багато.
Ти відчуваєш гордість, задоволення.
Ти почуваєшся особливим.
Щодо Рафи, я думаю, що він найкращий тренер, з яким я працював.
Тоді я так не думав,
але в усій моїй кар'єрі,
у моєму шляху до нових висот
мені дуже допоміг Рафа Бенітес.
Коли озираєшся на історію,
у цім клубі були й кращі гравці, команди й тренери,
проте я не думаю, що ще колись був момент
в історії «Ліверпуля», кращий за Стамбул.
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька