Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
HISTORIEN BAK
- Ser du noe? - Ja.
- Klar til opptak. - Hva ser du?
Mesterligafinalen i Istanbul.
2005.
Vi skal snart i gang her.
Liverpool mot AC Milan.
Blir nervøs av å se dette.
Ingen ga Liverpool en sjanse da turneringen startet.
Hvis noen hadde sagt
at vi ville være i mesterligafinalen,
ville jeg trodd du var gal.
Vi var et middelmådig lag.
Men vi hadde vært på denne uventede magiske reisen,
og nå var vi i Istanbul.
Liverpool kan skape historie,
men møter et stjernespekket Milan-lag.
Det er det vi står overfor.
Hver eneste spiller var i verdensklasse.
Hør på stemningen.
De vil gjøre seg hørt i kveld.
Vi følte forventningene fra Liverpool-fansen.
Vekten fra en hel by, som hadde ventet lenge på finalen, var på våre skuldre.
I kveld kan de ta igjen det tapte.
De har ventet på dette gjeve troféet i 21 år.
Jo nærmere man kommer avspark,
jo mer tror man på seier.
Vi visste at dette var vår sjanse til å skape historie.
Den gikk inn!
2-0 Milan!
Og det er 3-0!
Ditt livs største kamp
blir til ditt livs største mareritt.
Dette kan bli tidenes største tap i en mesterligafinale.
De har blitt fullstendig utklasset.
Med 3-0 er det over.
Det blåses av for pause.
Jeg hadde aldri følt meg så nedfor som fotballspiller.
Vi ville skape historie av gale grunner.
Dette er helt forferdelig for Liverpool.
De er fryktelig uorganiserte.
Dette er veldig pinlig.
Gå inn i garderoben og få styr på det.
Ingen sjanse for Liverpool.
Liverpool trenger et mirakel her.
Helt siden den kvelden, kan jeg ikke dra noe sted
uten at noen spør hva som skjedde i pausen.
Spørsmålet jeg får er: "Hva skjedde i pausen?"
Jeg prøver å finne ut av det.
Man tror man har sett alt.
LIVERPOOL-MIRAKELET I ISTANBUL
Det jeg har bemerket i dokumentarer for tida,
er at tausheten filmes og tas med.
Mens de venter på det første spørsmålet. Ettertenksomme.
Sier du noen ord?
Liverpool, Istanbul, AC Milan, Netflix, storfilm.
Kjempe. Solgte det på slutten.
Hvor ville du begynt denne historien, Jamie?
For meg begynner historien milevis fra Liverpool,
sommeren 2004 i Portugal.
I Lisboa kjørte Englands lagbuss spillerne
til et tungt bevoktet hotell
som de håper blir hjemmet deres til begynnelsen av juli.
Det er Europamesterskapet.
Jeg er der med Englands lag,
sammen med Michael Owen og Steven Gerrard fra Liverpool.
Vi var der med England, men vi tenkte mye på Liverpool.
- Gå litt frem, Jamie. - Ja.
Det var vanskelig å skru av klubben.
- Se rett i linsen. - Jamie Carragher, forsvarer.
Kanskje grunnen til at England aldri lyktes helt.
Steven Gerrard, midtbanespiller.
- Går det bra, Steven? - Ja, det går bra.
Jeg blir nok støl i baken etterhvert, men det går bra så lenge.
Bare se rett inn i linsen, og si: "Michael Owen, spiss."
- Hvor skal jeg se? Rett fram? - Ja.
Alle tre hadde vært i Liverpool siden vi var så store.
Jeg har ikke blitt så mye større.
Vi hadde Liverpool FC i årene.
Her er senga mi og min side av rommet
hvor jeg har plakater for å minne meg om Liverpool.
Vi ville dø for Liverpool.
Når kom du til Liverpool? Første gang?
Jeg var ni eller ti.
Hvilket nummer vil du ha hvis du får spille for klubben?
Nummer åtte.
Det er noe spesielt når man har gått gradene.
Det er helt klart et sterkere bånd.
Det er mer lojalitet og et ønske om å prestere for klubben.
Liverpool FC var min kjærlighet og lidenskap.
Vi levde og åndet for den, og elsket den og drømte om den.
I Portugal var det litt usikkerhet rundt Liverpool-spillerne.
Treneren vår, Liverpools trener, ble sparket.
URO I LIVERPOOL
Etter seks sesonger, har Liverpools trener forlatt klubben.
Den første treneren sparket av klubben siden 1959.
Da jeg var barn, var Liverpool et av Europas beste lag.
Fire Serievinnercuper.
Liverpool er europamestere for fjerde gang.
Vi var langt unna det.
Vi konkurrerte ikke med topplagene.
Slås inn og den settes i eget mål! Fortvilelse for de røde!
Liga- og cupformen var middelmådig.
Prestasjonene var dårlige.
Helbom.
Den gikk inn! Ydmykende for Liverpool.
Man så på noen av spillerne på laget og tenkte:
"Hvis Liverpool skal vinne et trofé, må de skifte ut den og den."
Man er frustrert når man ikke vinner.
Steven Gerrard vises ut!
Det var en takling som kanskje viser frustrasjonen som han har følt.
Alle ville ha følt den frustrasjonen.
Vi hadde sakket akterut. Hvordan snur vi det?
Liverpool dominerte i oppveksten min.
Vil de konkurrere i toppen igjen?
Nei, ingen sjanse.
Jeg skjemmes. Jeg har grått i ettermiddag.
Liverpools motto pleide å være: "Første er best og andre er ingenting."
Det er behov for nytenkning på Anfield.
For Liverpool-spillerne på Englands treningsleir,
har sparkingen av treneren vært en stor distraksjon.
Det var samtaleemnet
blant Liverpool-spillerne på landslaget i dag.
Jeg dro til mesterskapet med et håp om å legge snakket bak meg
og fokusere på landslaget, men det var umulig.
Plutselig hørte vi at de hadde ansatt en ny trener.
Det var et spenningsmoment.
"Hvordan er den nye treneren?"
Men også: "Hva skjer med klubben?"
Morgenavisen i Liverpool har spørsmålet på alles lepper.
"Hvem tar over på Anfield?"
Vi har gleden av å kunngjøre at Rafael Benítez tiltrer
som ny trener, på en femårskontrakt.
Vi i klubben følte at vi var ute av kurs.
Vi måtte gjøre en forandring, og det opplagte stedet å begynne
var å finne noen som har vunnet en av Europas store ligaer.
Han har en enestående merittliste.
To spanske ligamesterskap på tre år snakker for seg.
Velkommen til Anfield.
- Takk. - Gratulerer.
Hvor viktig er det at du beholder
Liverpools beste nåværende spillere?
Fordi vi hadde sakket akterut var jeg bekymret for at
vi kom til å miste Owen og Gerrard,
klubbens beste spillere.
VÅRT ENESTE HÅP
Steven var kaptein.
Gerrard... Godt skudd!
Han er en fantastisk spiller!
Stort hjerte, stor lidenskap.
Her er Gerrard...
Bra treff! For et fantastisk mål av Gerrard!
Legemliggjøringen om hva Liverpool sto for.
Owen... God balanse.
Gerrard! Tre til Liverpool og Michael Owen i sentrum.
Michael hadde vært en stjernespiller.
Årets fotballspiller i Europa.
Et enormt tempo, en god målscorer.
Unngår den første duellen og den andre. Enestående!
For en scoring!
Michael Owen, en målmaskin.
For å komme tilbake på vinnersporet ble de sett på som hjertet i laget.
Gerrard...
En genial ball! Strålende!
Gerrard-Owen-samspillet igjen!
Hvor viktig er det for planene dine at de blir?
Jeg vil snakke med dem om ideene mine.
- Ok? Tusen takk. - Takk.
Rafas første oppgave
var å dra til Portugal for å sikre at nøkkelspillerne ble.
Hvis klubben skal holde på sine store stjerner
må de begynne å vinne og fortsette å vinne
for å kunne konkurrere på høyeste nivå.
Det var viktig for meg å møte Liverpools nye trener,
men det var viktigere
at Rafa Benítez møtte Steven Gerrard og Michael Owen.
De var svært skuffet over det som foregikk i klubben.
Jeg tenkte at jeg bare har én karriere.
Jeg må kanskje vurdere andre alternativer for å få det beste ut av karrieren.
Landslagsspillerne snakket om det. "Signer for oss."
Folk banket på hotelldøra mi. "Signer for oss."
Jeg tenkte:
"Jeg håper treneren sier det disse to vil høre."
- Spansk eller engelsk? - Det som føles naturlig.
Klar?
Ok?
Lyden er bra, posisjonen er bra. Er spørsmålene bra?
Vi ble fortalt at han skulle komme.
Han ville hilse på og bryte isen.
Plutselig går vi inn i et rom...
Jeg forventer svada
om hvor gode de er, hvordan han skal bygge laget rundt dem...
...og det var det motsatte.
- Tar du opp? - Ja.
Ja. Hør på meg.
Han flyttet Stevie rundt på tavla.
Han var etter meg, taktisk. "Jeg vil ikke ha det her."
"Dette er et problem. Du må endre det.
Du løper for mye rundt."
"Skal du spille her må vi kunne stole på deg."
Jeg husker Rafa Benítez sa til Michael:
"Du må vende raskere med ball."
Ingen hadde sagt noe slikt til meg før.
Jeg bare...
Det var det jeg var best i verden på, på den tiden.
Jeg tenkte: "Å nei..."
Det er ikke det han vil høre.
Det var da vi begynte å tenke...
"Det er annerledes."
Det var annerledes.
Det føltes annerledes.
Veldig annerledes.
Ganske negativt.
Jeg tenkte at han vil trenge meg før jeg trenger ham.
Han... overbeviste meg ikke om
å bli, for å si det sånn.
Hvordan gikk møtet, synes du?
Man kan se på folk om de er fornøyd med samtalen.
Ja, jeg tror de var ganske fornøyde.
Liverpool-spissen, Michael Owen, er på vei til Spanias Real Madrid.
Spilleren, engang kjent som Liverpools vidundergutt,
forlater klubben han startet i da han var 11.
God morgen, alle sammen.
Jeg vil gjerne takke for muligheten til å spille for det beste laget i verden.
Tusen takk.
Jeg husker det var vanskelig å si:
"Ja, jeg vil bort."
For jeg hadde jo vært i Liverpool hele livet,
men jeg syntes jeg burde.
Real Madrid var det mest suksessrike laget i Europa,
og jeg tror de fleste
vil bli lokket av sjansen til å vinne troféer.
Nyheten om Michael Owens avgang begynner å nå fansen på Anfield.
En epoke er over.
De siste 13 årene har Michael Owens briljert her på
den velkjente fotballbanen.
Hva skal vi gjøre?
Det er ikke bra nok.
Vi går baklengs.
Nyheten blir et stort slag
for både Liverpool-supportere og Michael Owens nå eks-lagkamerater.
Jeg var frustrert. Jeg var knust.
En del av meg forsto det den gang, men jeg hatet det, for jeg tenkte
at hvis Michael drar, er jeg lenger unna målet mitt.
Jeg ville vinne, og at Liverpool skulle ha suksess, som da jeg var barn.
Jeg var en rampunge i en kommunalbolig.
Fra to, tre, fire år,
var jeg på løkka og sparket alt jeg fant som var rundt.
Sammenrullede sokker, frukt...
Kom hjem dekket av grus, skrubbsår og blod.
Jeg var en fotballspiller på skoleveien.
Jeg snakket med meg selv om fotballspillere.
Det var en alvorlig, skummel besettelse av Liverpool FC.
Første gang jeg var på Anfield, var jeg seks, syv år.
Det kan ikke beskrives. Det er utrolig, sant?
Det er fantastisk!
Jeg følte kjærlighet og lidenskap.
Havner hos Rush!
Det er som dop. Det er herlig. De er øyeblikkene som griper meg.
Og der er det, sesongens trofé, vunnet av de engelske mesterne, Liverpool.
Arven fra Serievinnercupene.
Jeg ville oppnå de samme drømmene.
Men når man ikke føler at det er mulig...
Det er frustrerende.
Laget var ikke bra nok til å vinne Mesterligaen.
Laget var ikke konkurransedyktig på landsplan. Det var milevis unna.
Derfor forlot Owen Liverpool.
JULI 2004 10 MÅNEDER FØR ISTANBUL
De står ustøtt og fascinerte.
Liverpool-fans har brukt alt for å få et glimt av laget
som er samlet for første gang før den nye sesongen.
i begynnelsen av 2004 gikk jeg inn i det siste året av kontrakten min.
Liverpool var mitt livs kjærlighet.
Jeg ville bli i Liverpool så lenge jeg kunne.
Tar noen bildet?
Jeg trenger det til Instagram.
Jeg var 31 i 2004/05-sesongen.
Jeg hadde vært i Liverpool i tre år.
Men iblant sviktet konsentrasjonen.
Dudek glepper den, og Forlan putter den! For en brøler!
Jeg hatet meg selv for det.
Alt man leser i avisen
er at treneren trenger en ny keeper.
NY KEEPER TOPP PRIORITET
Jeg håper folk forstår min franske aksent.
Jeg hadde vært lenge i Liverpool, men jeg var inn og ut av troppen.
Jeg hadde få kamper.
Men da Rafa kom, begynte alle på samme sted.
Jeg tenkte: "Ok, kanskje jeg får muligheten til å spille."
Jeg har vært en del av Liverpool-systemet i 13 år.
Jeg hadde gått fra å bli sendt ut på lån
til å plutselig ha en ny trener som jeg håper vil gi meg
sjansen til å spille og vise hva jeg kan.
Jeg var en relativt ukjent spiller.
Jeg spilte fire reservelagskamper, scoret ti mål.
Det gikk rykter om at Rafa Benítez hadde sett noen reservelagskamper.
"Hvis han ser dem, har jeg en sjanse til å få spille."
Når en ny trener kommer,
vil du ikke gi ham en mulighet til å ikke velge deg.
Særlig når du vil ha ny kontrakt,
og du ikke har mange gode år foran deg.
Didi Hamann var en god venn.
Rafa forventet nok en typisk disiplinert tysker.
Han var det motsatte av det.
Ja, jeg tok meg en og annen røyk og en og annen halvliter.
Røykte ti-tolv om dagen, fordi jeg følte at jeg trengte det.
Jeg tror ikke det påvirket meg fysisk, for hadde det gjort det,
hadde jeg sluttet.
Helt enkelt.
Hvis Didi Hamann drakk vann på morgenen,
var det kode for at han hadde tatt noen drinker kvelden før.
Jeg husker min første kveld ute med Didi.
Han har bare vært i klubben i en uke.
Vi har det gøy på byen, men får ikke taxi hjem.
Didi sa: "Jeg ordner taxi."
"Hvordan skal han ordne taxi?"
Han la seg ned midt i veien.
Jeg sa: "Jeg legger meg ned i veien, ellers stopper ingen."
Ingen taxi, og du vil bare hjem og legge deg,
for du må trene dagen etter.
Vi får ham inn i en taxi.
Han ruller ned vinduet,
stikker hodet ut og sier: "Hvor bor jeg?"
"Har ikke peiling. Jeg går."
Forhåpentligvis kan den nye treneren få mer ut av spillerne, det lille ekstra.
Fra tidlig av så Rafa laget og tenkte:
"Det er ingen rask løsning her."
Da Liverpool ansatte meg, sa de: "Vi må konkurrere mot de beste i Europa."
Men fra dag én,
så jeg at vi ikke hadde 11 førsteklasses spillere,
og vi hadde ikke et topp mannskap,
så vi må konkurrere på en annen måte.
Rafas trening var litt rar.
Ingen ball, bare kjegler rundt om på banen,
og Rafa sa: "Ok, ballen er ved kjegle A,
ballen er ved kjegle D, ballen er ved kjegle F."
Og alle måtte løpe dit vi skulle være.
Det var helt uvant for meg.
Det var veldig disiplinert.
Han så på alle spillerne, og sa:
"Du må være to meter høyere. Du må være én meter lenger til høyre.
Du må være to meter innenfor."
Han betraktet oss som brikker på et sjakkbrett, eller tall.
Det var uvanlig å jobbe med noen med så fokus på detaljer.
Alle tenkte: "Hvorfor gjør vi dette?"
Jeg er en perfeksjonist, så jeg liker å gå i detaljer.
Jeg liker å analysere ting.
Bare én centimeter høyere eller lavere,
er forskjellen på suksess og nederlag iblant.
Dette har alltid vært min livsstil.
Som liten gutt,
ga pappa meg en notatbok.
Jeg ville bruke lang tid på å tenke over ting,
gå over dem i hodet mitt.
Jeg noterte alle oppstillingene i den notatboka,
fra alle skolelagskampene.
Jeg skrev ned statistikker som mål,
spillervurderinger, skudd på mål.
Jeg begynte å analysere bevegelsene og karakteristikkene ved spillet.
Uten å innse det, var det min måte å oppfatte fotball på.
Jeg fortalte spillerne det,
for å forbedre hver spiller og laget litt mer.
Små detaljer utgjør forskjellen.
Med det i tankene, perfeksjonerer man spillet sitt.
9 MÅNEDER FØR ISTANBUL
La kampene begynne!
Velkommen til fotballørdag.
En ny sesong er her etter en av tidenes mest dramatiske somre.
Jeg tenkte på å gå, som Stevie G.
Man kan trygt si at starten på den sesongen under Rafa Benítez
var et lite mareritt.
Bra fartsøkning og flott innlegg. Den må sitte. Ja da!
1-0 til Bolton Wanderers!
Giggs slår inn, Silvestre igjen!
Liverpools spanske inkvisisjon kan være i ferd med å begynne.
Verdens verste start.
Nettopp det vi ikke ønsket.
Nok en marerittkamp, blottet for kvalitet og ideer,
men den største kritikken er at de ikke kjempet.
Alonso gir den bort til Downing!
Jeg husker den kampen, ja.
Middlesbrough stormer fremover. Hasselbaink. Han finner Zenden!
Det var en dårlig en.
Liverpool-fans drar før kampen er slutt. De har sett nok.
De har på seg drakta. Spill for den!
Det er Cole... Den går inn!
Ingen lidenskap, ingen driv, det er tøft å se på.
Benítez må ta seg sammen.
Crouch er umerket. Bakerste stolpe. Her er han!
Selv Crouchy scoret mot oss.
Så ille var det.
Wright-Phillips slår den.
Carraghers berøring ga Dudek noe å gjøre. Det er Anelka!
Faen.
Nok en marerittkamp for Liverpools keeper, Jerzy Dudek.
Dudek er helt elendig, og det er ikke bra nok.
Den tøffeste sesongen i min fotballkarriere.
Chaplow.
Herregud, her er det.
Å, det er selvmål!
Djimi Traoré får ballen i eget nett på komisk vis!
Hva tenkte Traoré på?
En flott avslutning for forsvareren.
Burnleys første cup-mål mot Liverpool på 36 år.
Det er utrolig hvor dårlige vi var. Liverpool var helt elendige.
Selv i Europa var vi dårlige.
Kjempedårlige.
Liverpool i trøbbel!
For et mål!
Alle som spilte i går kveld var elendige.
Jeg tenker at dette kunne ikke ha gått verre.
Saviola!
I Europa er det en forventning fra Liverpool-fansen.
Jeg kjente alle følelsene. Verdiløs, ubrukelig, ikke bra nok.
Ingen poeng, så Liverpools europeiske skjebne er ennå uviss.
Én sjanse til når Olympiakos kommer til Anfield om et par uker.
Iblant lurte man på
om vi ville bli en stor klubb igjen?
NOV 2004 6 MÅNEDER FØR ISTANBUL
Det er lenge siden de har spilt så dårlig.
Det er ingen lidenskap. Det er tragisk.
Jeg bryr meg virkelig om Liverpool.
Det gjør vondt. Det er som en fysisk smerte.
Det kan være tøft mentalt når ting ikke går bra.
Man kjenner følelsene i byen.
Kan vi vise litt lidenskap? Kan vi vise litt engasjement?
Det er en emosjonell fotballklubb og by.
Folk her er emosjonelle.
Han burde ha sagt unnskyld til Liverpool-fansen i går.
Laget spiller ikke slik Liverpool vanligvis spiller.
Ingen kamp, sjel eller lidenskap.
Da jeg kom til Liverpool,
var det en kultur basert på følelser.
Fotball krever mer enn det.
Er man følelsesladet, vil man ikke bli fremgangsrik.
Stratego!
Det er Stratego, Milton Bradleys flotte strategispill for to.
Enkelt å spille og spennende...
Faren min ga meg spillet Stratego da jeg var liten.
Det var det eneste i Spania på den tiden.
Om sommeren dro vi til fjellene i Madrid.
Jeg og vennene mine konkurrerte mot hverandre.
Jeg hadde en skolekamerat som var veldig flink.
Jeg tapte én dag, og ble veldig lei meg.
Jeg lå og gråt på rommet mitt.
Nederlag lærer deg mye mer enn seier.
Og jeg begynte å innse...
...at det er viktigere å spille med hodet enn med hjertet.
Jeg tapte aldri igjen.
Man må lære spillerne sine
å spille med hodet og ikke bare med hjertet.
Spillet mitt handlet om følelser,
lidenskap, lyst, engasjement.
For emblemet, Liver-fuglen og familien.
Det var i meg,
og jeg følte at han ville omforme og forandre meg.
Ingenting tilfredsstilte ham.
Jeg liker å stille krav til spillerne.
Det er nøkkelen. Det er det suksess kommer fra.
Jeg følte at han ikke synes jeg var god nok, at han ikke ville ha meg.
Jeg har alltid vært tydelig på at jeg kun vil være Liverpool-spiller.
Men med den tvilen og følelsesløsheten,
når man er på et lag man ikke tror kan kjempe i toppen,
så ser man andre steder.
Steven Gerrards navn kobles til flytting fra hjemby-klubben.
Mister de Gerrard, må de akseptere at de ikke er en storklubb lenger.
Fra hans synspunkt, hvis han vil bli en internasjonal toppspiller,
må han spille på høyt nivå, det skjer ikke i Liverpool.
Gerrard vil spille regelmessig på verdensnivå.
Det betyr finalen i Mesterligaen.
DES 2004 5 MÅNEDER FØR ISTANBUL
Nedtellingen til Liverpools mesterligakamp som de må vinne, har begynt.
Bare seier mot greske Olympiakos på Anfield garanterer videre spill.
En kjølig vinter for Liverpool. Sjuende i ligaen, de scorer ikke mål.
De trenger mål i kveld.
De spiller for å bli i Mesterligaen.
Det var en viktig kamp.
Det eneste som holdt oss gående var Mesterligaen.
Liverpool har allerede tapt for Olympiakos i Hellas.
De er på tredjeplass i gruppa.
Seier alene er kanskje ikke nok til å nå åttendedelsfinalen.
De må vinne og vinne stort.
Vi måtte vinne med to mål. En seier var ikke nok.
Og overskriftene før kampen...
TROFÉER ELLERS GÅR JEG
...økte presset på oss.
Jeg har vært misfornøyd med klubbens utvikling de siste to årene.
For første gang i karrieren vurderer jeg å gå videre.
Jeg elsker å spille i Mesterligaen. Det gjør alle.
Vi innser hvor viktig det er for klubben og for oss selv.
Jeg vil spille i Mesterligaen, så enkelt er det.
Vi er straks klare for denne mesterligakampen.
Liverpool er nødt til å vinne.
Suksess i Europa betyr så mye for fansen.
Det er en del av arven, en del av klubbens sjel.
Rafa Benítez har bestemt seg for å bytte keeper.
Jerzy Dudek er på benken på denne viktige kvelden for Liverpool.
Det var tøft å akseptere at jeg ikke skulle spille.
Det var så viktig for meg å være førstevalget i mål.
Det var i mitt DNA.
Det påvirket meg mentalt.
Planen var å starte bra, få fansen i ryggen...
Ta føringen.
Rivaldo.
Men så plutselig...
Fortsatt Rivaldo. Fortsatt Rivaldo!
Dette ser skreddersydd ut for Rivaldos brasilianske briljans.
Han skyter lavt og Kirkland er sjanseløs!
Et lavt skudd inn i nettet!
For en katastrofe for Liverpool.
Liverpool må nå score minst tre mål.
Det blåses for pause, og det går ikke Liverpools vei.
I det øyeblikket trodde jeg Steven Gerrard var på vei bort fra Liverpool.
Det vil kreve en enorm innsats for Liverpool nå.
Når ting går dårlig,
hvis spillerne er nedslåtte og resignerte,
må man gi dem en løsning.
Stratego, et strategispill fra Milton Bradley.
Rafa Benítez er ikke redd for endringer.
Endringene i kveld har overrasket.
Ungguttene Sinama Pongolle og Neil Mellor.
Tror du det er spillerne som snur det for oss?
Egentlig ikke.
Det er vanskelig å ikke ha nerver som en ung spiller.
Vi må score tre mål.
Andre omgang blåses i gang.
Oddsen er ikke i Liverpools favør. En overmenneskelig innsats må til.
Sinama Pongolle vender inn i banen, men pasningen finner ikke Kewell.
Ethvert bytte er risikabelt.
Gerrard.
For en ball.
Brølet var for Mellor som gikk i bakken.
Hvis det fungerer, er du et geni. Hvis ikke, var det en tabbe.
Tvilen sniker seg naturligvis inn
fordi vi hadde ikke et fantastisk lag.
Er det nok mål i dette laget til at vi går videre?
Vi må ha tre.
Kewell er forbi forsvareren, inn i straffefeltet.
Kewell sender den inn. Sinama Pongolle scorer!
Det var akkurat det de og Anfield ønsket. Det er 1-1.
De trenger to ubesvarte mål til.
Carragher går ned. Ingen straffe.
Pongolle sender den inn. Finnan header mot mål.
Finner nettet. Liverpool har scoret.
Neil Mellor scorer målet.
Men det er kanskje forgjeves. Vi må ha ett til.
Ti minutter igjen.
Den ene angrepsbølgen etter den andre.
Det er nervepirrende på Anfield.
Følelsene oser ut av kroppen min.
Hver gang vi presser, spiller fremover,
hører du publikum bli med.
Man dras med.
Det er en helt magisk følelse.
Carragher.
Min spillemåte... handlet om kjærlighet.
Om lidenskap.
Gerrard!
Herlig!
For et skudd, gutt! For et skudd!
Rett og slett strålende! Det var en knallhard halv volley!
Fantastisk!
Liverpool 3, Olympiakos 1.
Steven Gerrard. Man kan ikke forestille seg Liverpool uten ham.
Vil en plass i åttendedelsfinalen være nok til å få ham til å bli?
Hva har denne kvelden å si for om han blir eller går?
Jeg tror ikke én kveld med fotball på Anfield er nok.
Steven Gerrard er Liverpools kaptein og inspirasjon.
Men hvor lenge til?
Prestasjonene for Liverpool har fanget oppmerksomheten
til laget som bruker mest penger, Chelsea.
GERRARD HÅVER INN HOS CHELSEA
Aviser hevder at Liverpool-kapteinen
har sagt ja til å gå til Chelsea med en ukelønn på 125 000 pund.
Det er laget Abramovitsj kjøpte.
Lampard skyter! Og Lampard scorer!
Talent verdt 76 millioner pund rekruttert til Vest-London.
Mourinho har ført Chelsea til topps.
Jeg er spesiell.
Dette var klubben alle snakket om i europeisk fotball.
De ville kjøpe de beste spillerne i England og Europa.
Og Stevie var begge to.
VI VIL HA GERRO
Chelsea jakter alltid på de beste.
Steven er en fantastisk spiller og gjør det veldig bra.
Chelsea ringte meg, de ringte agenten min.
Mourinho var på telefonen, verdens beste manager,
og tilbød ville kontrakter, som gjorde at man lyttet.
Chelsea brukte formuer.
Det var garantert suksess der.
Alle forventer at de skal vinne Mesterligaen.
Tror du Gerrard drar?
Hvis 150 000 pund i uka er sant,
er det ekstremt vanskelig for en spiller å si:
"Jeg bytter ikke klubb."
Jeg kan ikke ignorere forholdet til Liverpool, det er umulig.
Men man vil være fremgangsrik.
Så da de kom, ante jeg ikke hva jeg skulle velge.
Liverpool-fans lurer seg selv hvis de tror han ikke går til Chelsea.
Jeg har støttet Liverpool i 25 år.
Gerrard, hvis du lytter,
du er kapteinen vår, født og oppvokst i Liverpool.
Det er en skam hvis du går, kompis.
Jeg hadde det dårlig mentalt. Det var kaos i hodet.
Utenfor Liverpools treningsbane, kom tilhengerne med sin bønn.
Stevie trengte nok en arm rundt skulderen.
Noen som sjekket om det gikk bra og sa hvor god han er.
Men Rafa Benítez gjorde ikke det. Han viser lite følelser.
Som trener,
om din beste spiller vurderer å gå,
må man prøve å forstå grunnen, og så overbevise ham
at vi kan gjøre ting på en annen måte.
Jeg er ikke så emosjonell utad.
Så det eneste jeg hadde...
Eller kunne gjøre, var å jobbe hardere.
Vi filmer alle kampene,
og vi analyserer alt som skjer på banen.
Vi vil rette på mange ting.
Fotball er en følelsesbetont sport.
Men som trener må man alltid fokusere på jobben,
og ikke kaste bort energi på bråket rundt deg.
Rafa var fanatisk, morgen, middag og kveld.
Han snakket taktikk, spillet og spillere.
Når jeg snakket med Rafa, var det kun om fotball.
Hvem kan litt om fotball?
Kan vi flytte den?
Fotball, fotball.
To spisser, to forsvarsspillere.
Hvor er hullet?
Mann mot mann er sånn. Kroppsstilling.
Det virket som det var alt han kunne.
Kan du forsvare ham?
- Nei. - Fordi jeg blokkerer deg.
Enten du traff du ham i gangen eller på kjøkkenet,
så brukte han brikker og ting for å snakke om fotball.
Hvor mange har vi? Dos, cuatro, seis.
Disse spillerne har frihet til å bevege seg.
- Besatt? - Ja, veldig besatt.
De trodde jeg var sprø.
Men jeg visste
at min måte å jobbe og gjøre ting på,
har ført til suksess.
Benítez instruerer alltid.
Kjempepasning, onside, mål!
Hamann.
Der er det!
Vi begynte å bygge noe. Ble mer vant til treneren.
Jeg noterte alle systemer jeg gjorde.
Dette er fra da jeg var 19 år. Alle treningene mine.
Gerrard igjen. García! Liverpool scorer!
Vi begynte å forstå måten han tenkte fotball på.
Liverpool er på vei til kvartfinale i Mesterligaen.
Er det spillere som ikke tror på det man vil gjøre, må man gi dem troen.
Jeg tenkte at vi var på rett vei.
Luis García... prøver lykken. For et mål!
For et mål, for en kveld!
En av de mest modne og fullendte prestasjoner
av et engelsk lag i Europa på veldig mange år.
Ettersom prestasjonene ble bedre,
begynte spillerne å tro at vi kunne oppnå noe stort.
Sekunder igjen. Hold fast i alt, folkens.
Det er over! Liverpool er i semifinalen i Mesterligaen.
En fantastisk prestasjon fra Liverpool, som knapt kan tro det.
Både jeg og Liverpool-supporterne var klar over
hvor viktig den sesongen var for at vi skulle beholde kapteinen.
MAI 2005 3 UKER FØR ISTANBUL
Det blir en helengelsk semifinale i Mesterligaen.
Liverpool mot Chelsea.
Å nei.
Chelsea er mesterne!
Premier League har aldri hatt
mer velfortjente mestere.
Chelsea var det beste laget i landet.
Sesongen kunne ikke gå bedre.
Campeones!
Campeones! Olé, olé, olé!
Det hadde enda større betydning,
fordi de det siste halvåret hadde prøvd å kjøpe kapteinen vår, helt åpenlyst.
CHELSEA FORTSETTER JAKTEN PÅ GERRARD
Chelsea hadde en viss arroganse.
De har Abramovitsjs penger, superstjerner fra hele verden,
og de har kjepphøye Mourinho.
De var høye på pæra.
Deilig å være i semifinalen.
Jeg er heldig. Jeg har aldri tapt en semifinale.
Egoet mitt da jeg kom var... stort!
Nå er det enda større!
SEMIFINALE I MESTERLIGAEN
Intet skiller Liverpool og Chelsea foran returkampen.
Det avgjøres på Anfield i kveld.
De røde er underdogs mot et overlegent Chelsea,
som har slått Rafa Benítez' lag tre ganger denne sesongen.
DERE KJØPER IKKE DENNE, CHELSKI.
Dette var stort for klubben,
for oss som lag, men det var stort for meg.
Fordi jeg var knyttet til Chelsea og samtalene med Mourinho
og visste at fansen var sure.
Jeg ville være på et vinnerlag.
De sier alltid at semifinaler er de verste kampene å tape.
Man ser spenningen i alle ansiktene.
Jerzy Dudek er inne på Liverpool-laget igjen.
Rafa kom til meg og sa: "Jerzy, du skal spille igjen."
Jeg sa til meg selv at jeg var klar.
Spenningen var merkbar.
Alle følte den. Rafa, spillerne, fansen.
Rafa hadde fokus på Mourinho.
Han ville slå ham mer enn noen andre.
Ville du personlig slå Jose?
Jeg ville bare vinne.
Jeg ville vinne for Liverpool.
Og fordi det var Chelsea,
og Mourinho var trener...
Det var ekstra motivasjon, selvsagt.
I kveld er det kamp til siste slutt.
Enten Liverpool eller Chelsea blir mesterligafinalister.
Det var en heksegryte. En blanding av ulike følelser.
Å støtte Liverpool og å stoppe Chelsea.
Man føler stemningen.
Men man må være tålmodig, som i sjakk.
Riise.
Gerrard med rom. Dytter den til Baroš.
Var den over streken?
Mål!
Var det mål?
Vet ikke. Jeg håper faktisk at det ikke var det.
For jeg vet det vil irritere.
Men var det mål?
Veldig nære.
Realiteten er at målet ble gitt. Og det er det.
Det er Lampard denne gangen. Bra redning av Dudek.
Alle visste hva de måtte gjøre.
Spill med dette, ikke dette.
Flott takling av Gerrard.
Vi var organiserte og solide.
For en takling av Jamie Carragher!
Det føltes som om alt vi hadde jobbet med lyktes.
Liverpool nærmer seg Serievinnercup-finalen.
De kan bare synge av full hals og heie laget fram til seier.
Liverpool skal spille i enda en Serievinnercup-finale.
Rafa Benítez og laget hans har skrudd tiden tilbake.
Det er som i gamle dager.
De hadde alle pengene, spillerne, og José Mourinho.
Men ikke vår historie.
Byen.
Anfield.
Vil Steven Gerrard vurdere
å forlate en klubb som hadde nådd Serievinnercup-finalen?
En klubb som er i blodet hans.
Ha det, Mourinho!
Rafa, Rafael! Rafa Rafael! Rafael Benítez!
Alle var i lykkerus etter kampen,
for vi kunne ikke helt tro det som nettopp hadde skjedd.
Alle skulle ut på byen.
Rafa Benítez' assistent sa:
"Hvis noen kommer hjem før fire om morgenen, får du bot."
Rafa lot som han ikke visste om det, så det kom fra assistenten.
Men jeg er sikker på at Rafa Benítez visste
at ingen kom hjem før fire om morgenen.
I reisebyråer over hele byen,
prøver de desperat å finne supporterfly til finalen i Istanbul.
Vi har ankommet John Lennon flyplass.
Mer enn 30 000 Liverpool-fans er ventet i Istanbul
til mesterligafinalen mot favorittene, AC Milan.
Det blir lagets største kamp på 20 år.
Blir ikke bedre.
Femte i ligaen, og vi kan bli europamestere.
Utrolig.
Og Liverpool skal løfte cuptroféet for femte gang!
Kom igjen, Redmen.
Nok en selvsikker gruppe går gjennom terminalen
på det som er den største og travleste dagen i flyplassens historie.
Jeg vil bare meg komme dit. Vi skal løfte troféet.
Klubben er bygd på Mesterligaen og Serievinnercuper.
Ingen annen britisk klubb kan måle seg. Håper vi vinner.
Ingenting er bedre enn å ha denne i hånda.
Billett til Serievinnercup-finalen. Istanbul.
Rafa Benítez!
Reds-supportere bryr seg ikke om hvordan, bare kom deg hit.
Fly, tog, trikker, busser... Selv en og annen langdistanse-taxi.
Istanbuls gater er nå stappfulle av folk.
Det er ingen hotell igjen i byen.
Det er fantastisk!
Tilhengere på pilegrimsreise for å se laget sitt i Tyrkia.
De håper heltene deres vinner.
Dere klarer det!
Jo nærmere vi kom kampen, jo mer hadde jeg troen på at vi kunne vinne.
Men det var nesten en erkjennelse...
Vi spiller mot det beste laget i verden, AC Milan.
Når man går gjennom laget, må man bare le.
For det er bare et hvem er hvem.
Navn etter navn etter navn.
De har Ancelotti, tidenes Mesterliga-trener.
Maldini, en av de beste forsvarsspillerne i fotball.
Noensinne.
Jaap Stam, en kjempe, som har vunnet Mesterligaen før.
Clarence Seedorf, som hadde vunnet Serievinnercupen med to andre klubber.
Gattuso, som hadde vunnet Mesterligaen med AC Milan.
Og så hadde de Sjevtsjenko, som var verdens beste spiss,
og verdens beste spiller på den tiden.
De er ikke bare spillere i verdensklasse, men noen av tidenes beste spillere.
Vi føler oss bra.
Vi har oppnådd målet
vi satte oss i begynnelsen av sesongen.
Å være i finalen her i Istanbul.
Vet du hvordan man scorer mot Liverpool
og overlister Jerzy Dudek, den polske keeperen?
Ja, vi vet akkurat hvordan man gjør det.
Fortell meg hvordan.
Du får se i morgen.
Det etter midnatt her,
men det er fortsatt tusenvis av Liverpool-supportere på dette torget.
Uansett hva som skjer på banen,
virker det som Liverpools-fans har kommet hit for å kose seg.
Jeg får ikke sove, fordi... det er Serievinnercupen-finalen i morgen.
25 MAI 2005 4 TIMER TIL FINALEN
Spenningen vokser her.
Det er bare få timer igjen til Liverpools største europeiske kamp på 20 år.
Kan Liverpool skrive seg inn i historiebøkene igjen?
Før vi dro til stadionen, viste Rafa oss en video.
Det var alle Liverpools Serievinnercup-seire på 70- og 80-tallet.
Serievinnercupen er helt klart vunnet.
Grobbelaar med sprell på streken.
Han bommet!
Liverpool er Europamestere!
For fjerde gang.
For en glede!
Merseyside jubler.
Når man kommer til et lag, i dette tilfellet Liverpool,
lærer man ting underveis.
Og jeg begynte å innse hva det betyr
for fansen, for byen, og følelsene bak det hele.
Det berører en dypt.
Man vil gjøre noe for byen.
Det er en spesiell forbindelse.
Fansen og historien er klubben.
Er man oppvokst i Liverpool,
og ser dette, vil man ha litt selv.
Man vil sette sitt preg på det.
Man vil kunne gi folk det håpet og den troen.
En del av vårt ansvar er å få folk til å føle stolthet.
Da den var ferdig, sa vi: "Det er vår tur til å skape historie."
FINALEN
Hør på denne stemningen.
De skal virkelig gjøre seg hørt i kveld.
Man ser bare Liverpool overalt.
Et hav av rødt.
Det handler om å være fokusert, klar til å gå i kamp.
Så mange svake øyeblikk og så mye kritikk,
men her kom en mulighet til å endre alt.
Vi skal snart i gang her.
Liverpool mot AC Milan, Mesterligafinalen i Istanbul i 2005.
Her kommer den viktigste kvelden i mitt liv.
Det var vår sjanse til å skape historie.
Liverpool tar avspark, og ønsker å komme godt i gang.
Traoré på denne siden av banen, og det var en svak pasning.
I 21 år har vi ventet på dette øyeblikket.
Jeg sa: "Ikke gjør feil."
Kaká. Traoré kommer over.
Dommeren gir et tidlig frispark til Milan.
Første test for Jerzy Dudek.
Frisparket tas, det skytes. I mål!
Maldini! Bare et minutt inn i kampen!
En elendig start for Liverpool.
Det er fem eller seks spillere på Liverpool
som ikke har rørt ballen, og Milan leder 1-0.
Det første er å unngå nok et baklengs.
Milan kontrer.
Sjevtsjenko slår inn. Det er 2-0.
Det glipper
mens hele verden ser på.
Kaká. Spiller opp Crespo.
Crespo er gjennom. Det kan bli 3-0! Og det er 3-0!
En sjokkerende første omgang for Liverpool.
De er veldig uorganiserte.
Ved 3-0 er det over.
Det blåses for pause.
Ingen sjanse for Liverpool.
Jeg er nummen inni meg.
Det var flaut å se opp til supporterne.
Vi kommer til å skape historie av gale grunner.
Når man ligger under 3-0 i pausen,
får man alltid kjeft.
Det skjedde ikke, det var bare stillhet.
Vi var fortumlet og prøvde å forstå hva som hadde skjedd.
Jeg skammer meg over egen og lagets prestasjon.
Men så begynner kjeklinga.
"Du skulle gjort det. Du skulle dekket ham."
Det var krangling og kjefting:
"Det er din feil. Du gjør ikke det og det."
Det var tydelig at laget var fortvilet.
Jeg hører dem, men jeg er fokusert på hva jeg må gjøre nå.
Vi har 15 minutter til å endre ting.
Rafa sier til Djimi Traoré at han skal byttes ut.
"Traoré, i dusjen."
For meg var kampen slutt. Over.
Han var knust. Han byttes ut i hans livs største kamp.
Djimi går og dusjer.
Didi Hamann blir sendt ut for å varme opp. fordi han skal inn etter pause.
Min første reaksjon var:
"Hva skal jeg gjøre nå, Rafa?"
Vi ligger under 3-0 mot verdenselleveren.
Sjansen for å komme tilbake er nesten lik null.
Men jeg gikk ut for å varme opp,
og det siste jeg ser er at Djimi tar av seg drakta
og går naken til dusjen.
Jeg legger hendene mot veggen, og bare tenker.
Jeg er så skuffet over meg selv.
Jeg sviktet ikke bare lagkameratene mine, men fotballklubben.
Jeg var langt nedi kjelleren, mentalt.
Etter at Djimi går i dusjen,
forteller fysioen Rafa at Steve Finnan var skadet og ikke kunne fortsette.
Jeg husker en liten pause fra Rafa.
Og han sa: "Finnan, i dusjen."
En ny pause fra Rafa.
"Traoré, ut av dusjen."
Rafa sa: "Djimi, du skal innpå."
Jeg sa: "Hva mener du?" "Kom igjen. Du skal innpå."
Djimi kommer ut og må ta på seg drakta igjen.
Hamann kommer inn igjen.
Jeg gikk tilbake til garderoben,
og den første jeg så var Djimi Traoré,
som nettopp gikk inn i dusjen.
"Jeg skal inn." "Hvem går ut?" "Vet ikke."
Jeg aner ikke hva som foregår.
Litt kaos.
Det var kaotisk.
Rafa begynte å skrive på tavla.
Vi må finne løsninger.
Og jeg prøvde å tenke ut en løsning.
I en så viktig situasjon, trenger man mer enn taktikk.
Dommeren banker på døra, sier det er klart for andre omgang.
Det ble helt kaos. "Gå ut igjen."
Det gikk fort. Jeg kunne knapt følge med.
Det var kaotisk i hodet.
Jeg aner ikke hva som foregår.
I andre omgang var det en frykt. "Dette kan bli fryktelig."
Men jeg vil aldri glemme,
i tunnelen på vei ut, hørte man supporterne...
...synge: "You'll Never Walk Alone."
Gå videre, gå videre
Med håp i hjertet
Du skal aldri ensom gå
Den ble nesten sunget som en salme.
Ligger man under 3-0, vil fansen aldri synge for deg.
Men Liverpool-fansen sang "You'll Never Walk Alone".
Du vil aldri ensom gå
Du vil aldri...
Fansen er fortsatt med oss.
Vi kan ikke bare gi opp.
Vi skyldte dem å prøve.
Med mindre Liverpool svarer på utrolig vis,
vil de ikke vinne.
Vi ville vise hvorfor vi er her. Stå sammen og prøve å gjøre noe.
Milan begynner 2. omgang der de slapp, med besittelse.
Lang ball fremover. Hamann har ballen.
Mulighet for Riise!
Header, Gerrard! Ja, et mål fra Steven Gerrard!
Han vinker til fansen på den andre siden. "Kom igjen, tro!"
Milan 3, Liverpool 1, og kanskje på vei tilbake via Steven Gerrard.
Jeg innså at, ja, det er viktig å spille med hodet,
men man må aldri glemme å spille med hjertet.
Hamann, 25 meter unna. Skyter ikke, men det gjør kanskje Šmicer.
Helt inn fra Vladimir Šmicer!
Nå ligner det noe her i Istanbul!
Kampen virket å være over ved pause,
men er kanskje ikke Mission: Impossible likevel.
Milan 3, Liverpool 2.
De vet at vi vil kjempe for dette, og vi gir oss ikke.
Av med hanskene.
Liverpool vinner duellene på midtbanen.
Rafa vil at jeg angriper, at jeg skal gamble og gå på flere løp.
Ingen lag har ligget under 3-0 i finalen og vunnet troféet.
Dette er den 50.
Det minnet meg om barndommen i skolegården
hvor... følelser tar over, og jeg var James Carragher der.
Ungen som sparker en ball rundt i gata.
Jeg husker at jeg løp med ballen, og det gjør jeg ikke.
Jamie Carragher for Liverpool.
Gerrard er der! Han takles, går ned og får straffe.
Hvem skal ta straffen?
Steven Gerrard er det opplagte valget.
Rafa byttet straffeskyttere hver kamp. Litt rart.
Det blir Xabi Alonso.
Disse historiene er gamle minner.
Rafa sa: "Xabi, du må ta den."
Men det var min første straffe som profesjonell.
Denne 23 år gamle gutten i sin første sesong i England,
som hadde vært skadet.
Jeg følte øyeblikket, betydningen av straffen,
mangelen på erfaring.
Det var... så viktig
for klubben, for kampen, for meg, for alle.
Alonso kan fullføre en bemerkelsesverdig snuoperasjon.
Han reddet den!
Det føltes som om tiden sto stille.
Alonso er på returen!
Og Mission: Impossible er fullført!
Liverpool lå under 3-0 for fem minutter siden!
Og se på stillingen nå!
Det har aldri vært en mesterligafinale som denne.
Det var da jeg tenkte at dette kanskje var skjebnebestemt.
Dette kan kanskje bli tidenes Serievinnercup-finale.
Det blir ekstraomganger.
Serginho tar den flott ned.
Sendes inn i feltet! Klarert av Carragher.
Kunne endt hvor som helst. Også i eget nett.
Milan presset oss hardt.
Man kaster kroppen sin foran ting.
Vi klamret oss fast.
Kaká slår den inn!
Og Traoré er helten!
For meg var dette en ny sjanse
til å vise min karakter, min styrke, og å vise resten av verden hvem vi er.
Tre minutter igjen av ekstraomgangene. 3-3.
Ball slås inn, headingen reddet av Dudek! Nok en briljant redning!
Hvordan holdt han den ute?
Det var sekunder, millisekunder.
Jeg tenkte: "Hvordan reddet jeg den?"
Utrolig av den polske målvakten.
Etter all kritikken jeg ble utsatt for, hadde jeg ventet på dette øyeblikket.
Og det blir straffesparkkonkurranse.
En utrolig fotballkamp.
Jamie Carragher dytter på Jerzy Dudek.
Han begynte å dytte meg.
"Kom igjen, Jerzy."
Han begynte å rope.
Distraher dem. Vi må gjøre det.
Vi vil aldri være i denne posisjonen igjen. Husk 1984.
Husk Grobbelaar. Distraher dem.
Jeg husker det fortsatt når jeg lukker øynene.
Jeg ser ham i den grønne drakta og røde shortsen,
mens han prøver å distrahere motstanderen.
Han bommet!
Gjør alt du kan. Hva som helst.
Jeg sa til meg selv: "Ok, Bruce gjorde spagettibein. Han beveget seg.
Ok, kanskje jeg gjør litt."
Dudek. Mot Serginho.
Som bommer!
Best mulig start for Liverpool.
Didi Hamann tar Liverpools første straffe.
Rafa kom og sa: "Du tar den første."
Benítez visste alt om straffer.
Han sa til meg at du har en 91 % større sjanse
når du skyter over hoftehøyde, til venstre.
Hamann kan gi Liverpool føringen.
Den sitter! Og Liverpool leder.
Dudek vifter med armene mot Pirlo.
Pirlo skyter. Og Dudek redder!
Her kommer han.
Dida går. Går feil vei. 2-0 til Liverpool.
Tomasson.
Han scorer.
STRAFFER AC MILAN 1 - LIVERPOOL FC 2
John Arne Riise.
Dida nådde den.
Milan er tilbake igjen.
Kaká kan utligne her.
Ettertrykkelig satt av Kaká.
Šmicer. Et langt tilløp.
Her kommer han.
Han setter den i nettet!
Liverpool leder 3-2.
Hvis Milan bommer nå, vinner Liverpool trofeet.
Europas beste spiss for øyeblikket, Andrij Sjevtsjenko.
Han vil ha ballen umiddelbart.
Hvis han bommer her, har Liverpool, mot alle odds,
vunnet Mesterligaen.
Rafa var den beste når det gjaldt statistikk.
Vi hadde en kode.
Målet var delt inn i seks ruter.
Han ga meg den informasjonen.
"Andrij Sjevtsjenko liker 1 og 4."
Sjevtsjenko!
Dudek redder
for Liverpool!
Og mot alle odds,
laget som lå under 3-0 ved pause...
Liverpool har vunnet Mesterligaen!
Gå videre, gå videre med håp i hjertet.
Det er fantastisk.
En kveld de aldri vil glemme.
Liverpool er Europamestere.
Utrolig.
Det har aldri vært en så dramatisk fotballhistorie,
og dette var helt utrolig.
Herlig.
Liverpool,
2005!
Fotball vil aldri bli bedre enn det.
Det var noe man ikke trodde kunne skje. Hinsides dine villeste drømmer.
Noen må vekke meg!
Cupen er tilbake der den hører hjemme!
Jeg gikk gjennom så mange tunge stunder.
Men når man ser tilbake, var det en utrolig reise å være en del av.
Det var fantastisk tid.
Man føler seg så tilfreds med det man har oppnådd,
betydningen det hadde for fansen og byen.
Jeg er i drømmeland!
Man er nå en del av Liverpools historie, og det er...
Det er en god følelse, et privilegium.
Vi viste at det aldri er over før det er over.
Å se hvor mye det betyr for folk,
er noe jeg aldri vil glemme.
Det var en vanskelig reise,
en følelsesladet reise...
...men jeg er en fan, og jeg er en av dem.
Jeg var den heldige som fikk bli med på det.
Man drømte om dette som barn.
Jeg ville være en del av noe man så tilbake på i mange år fremover.
Jeg levde den drømmen.
Det er ikke sånn at jeg ikke føler noe.
Det er bare vanskelig å uttrykke, fordi det var så mange følelser.
Man føler stolthet og tilfredsstillelse.
Man føler seg spesiell.
Jeg tror Rafa var den beste treneren jeg har hatt.
Jeg syns det ikke da,
men nå for karrieren min,
og for steget opp på et høyere nivå,
spilte Rafa Benítez en stor rolle.
I fotballens historie har det vært bedre spillere, lag, trenere i klubben,
men det har aldri vært et større øyeblikk
i Liverpools historie enn Istanbul.
Tekst: Cathrine Hvidsten Jenkins